Провадження № 22-ц/783/3882/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ПАТ «КБ «Приватбанк» - Гнатишака О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12 квітня 2017 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №LVKCG000000002 від 05.10.2007 року в сумі 1774477,90 грн., що її стягнуто за рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 серпня 2011 року, провадження у справі закрито, з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. В іншій частині позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №LVKCG000000002 від 05.10.2007 року - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Дане рішення оскаржило ПАТ КБ «Приватбанк».

В своїй апеляційній скарзі просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважають, що рішення прийняте без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що Банк виконав рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05.02.2009 року і помилковим є висновок суду першої інстанції, що реалізацією іпотечного майна між Банком та Відповідачем1 відбулось позасудове врегулювання спору та у відповідності до ч.6 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. Зазначають, що коштів від продажу іпотеки було не достатньо для погашення заборгованості в повному обсязі. Крім цього вказують на те, що наявність судового рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22.08.2011 року по справі №2-1306/11 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №LVKCG000000002 від 10.10.2007 року, яке не виконано боржником не припиняє правовідносин за кредитним договором, не звільняє боржника від виконання зобов'язань. Також, зазначають, що суд безпідставно відмовив у стягненні кредитної заборгованості з ОСОБА_4, оскільки при укладенні Кредитного договору та відповідно Договору поруки, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін. Вказують на те, що Кредитним договором встановлено кінцевий строк повернення кредиту 25 вересня 2032 року включно, кредитний договір не припинено та не розірвано. Позивачем не було пропущено термін пред'явлення вимог до поручителя ОСОБА_4 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором. Банк звернувся до суду з позовом в жовтні 2014 року в межах строку дії поруки та строку в межах якого сторони можуть звернутися до суду за захистом своїх прав, а отже висновок суду про відмову в позові в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України є помилковим.

В судове засідання окрім представника позивача решта особи, що беруть участь у справі (їх представники) не з'явилися однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином , обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Клопотання відповідача ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи у зв'язку із неможливістю явки відповідача, неможливістю забезпечити явку представника та подати заперечення на апеляційну скаргу колегія суддів вважала необґрунтованим, оскільки будь-яких доказів на підтвердження поважності причин неявки відповідача та його представника суду представлено не було. Сам факт неможливості явки у судове засідання без будь-яких поважних причин не є поважною причиною, яка б свідчила про необхідність відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд посилаючись, зокрема, на ч.1 ст. 15, ст.3, ч.2 ст. 16, ст.ст. 10, 60, 14, 626, 627, 629, 1054, 525, 526, 530, 611, ч.1 ст.612, ч.2 ст. 1050, ч.4 ст.559 ЦК України, ч.1 ст. 11, ч.3 ст. 61, ч.2 ст. 223, ст..14, ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 205, ст..ст. 58, 59, ч.3 ст. 212 ЦПК України, ст.ст. 36, 38 Закону України «Про іпотеку», п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», в частині позовних вимог закриваючи провадження та в іншій частині позовних вимог відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що 10.10.2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №LVKCG000000002, згідно з яким Позивач надав у кредит кошти в сумі 383917.26 дол. США. Згідно Кредитного договору ОСОБА_5 зобов'язувався повернути наданий кредит у повному обсязі, включаючи проценти за користування кредитом в розмірі під 15,00 % річних, в терміни, визначені кредитним договором, але не пізніше 25.09.2032 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.2.4. кредитного договору). Для забезпечення виконання зобов'язань між ОСОБА_4 та позивачем укладено договір поруки №LVKCG000000002 від 10.10.2007 року. За даним договором відповідач (Поручитель) несе солідарну відповідальність з ОСОБА_3 за зобов'язаннями останнього. Крім того, виконання зобов'язання за Кредитним договором було забезпечено іпотечним договором № LVKCG00000002 від 12.10.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тишківською Р.І. за реєстровим №3642, із змінами від 23.01.2009 року, відповідно до якого Іпотекодавцем (ОСОБА_3) надано в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1 загальною площею - 142,2 кв.м. Відповідно до умов Кредитного договору №LVKCG000000002 від 10.10.2007 року кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 25.09.2032 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту. (п.7.1. кредитного договору ). Позов про стягнення всієї суми заборгованості по Кредитному договору №LVKCG000000002 від 10.10.2007 року пред'явлено 29.10.2014 року. В позовній заяві містяться покликання на те, що відповідно до п.п. 5,6 Кредитного договору Банком було направлено на адресу відповідачів вимоги (повідомлення) від 03.10.2014 року за №30.1.0.0/2-778 про усунення порушень умов кредитного договору. У зв'язку з невиконанням Позичальником вимоги у термін, встановлений останньою (протягом 5-ти днів з моменту отриманої), в зв'язку з чим у Банку настало право дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором. В матеріалах справи наявні копії повідомлень від 03.10.2014 р. на яких відсутні підписи уповноваженого представника банку, а також копія реєстру згрупованих поштових відправлень від 06.10.2014 р., що на думку позивача є доказом зміни Банком строку виконання зобов'язання за Кредитного договору №LVKCG000000002 від 10.10.2007 року та наявності обов'язку відповідачів повернути суму кредиту в повному обсязі. Однак позивачем не надано суду оригіналів документів, на які він покликається в обґрунтування вказаних доводів, а також інших доказів в обґрунтування виникнення у позивача права дострокового стягнення кредиту. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за Кредитним договором №LVKCG000000002 від 10.10.2007 року, станом на 12.08.2014 року, тобто ще до моменту направлення вказаного вище повідомлення 03.10.2014 року за №30.1.0.0/2-778,заборгованість становить у розмірі 383917,26 доларів США, що за курсом 13,13 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.08.2014 року складає 5040833,60 грн., яка складається з наступного: 147929,08 доларів США- заборгованість за кредитом, 133220,23 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 84468,04 доларів США- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи до договору: 19,04 доларів США- штраф (фіксована частина), 18280,87 доларів США - штраф (процентна складова). Заяви позивача про зміну позовних вимог не надходили. Наявними в матеріалах справи доказами встановлено, що до звернення позивача до суду з даним позовом набрали законної сили рішення судів постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Зокрема, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 05.02.2009 року у справі № 2-73/2009 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею - 142,2 кв.м., що належить ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №LVKCG000000002 від 10.10.2007 р. в розмірі1937703,61 грн. (еквівалент 251 649,82 доларів США, з яких 206870,00 доларів США сума основного боргу, 40 519,49 доларів США - відсотки, 4 260,33 долари США - пеня), шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем; та про виселення ОСОБА_3 з кв. АДРЕСА_1. Крім того, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 22.08.2011 року у справі № 2-1306/11 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за кредитним договором № LVKCG0000002 від 10.10.2007 року 222 924,36 доларів США (в т.ч. 147 929,08 доларів США заборгованості за кредитом, 73 247,32 долари США заборгованість по сплаті процентів та 1747,96 доларів США пені), що в еквіваленті до національної валюти за курсом НБУ становить 1774 477,90 грн. Вказані судові рішення не оскаржувались та набрали законної сили. Враховуючи обставини справи, оскільки в матеріалах справи наявні судові рішення (рішення Сихівського районного суду м.Львова від 05.02.2009 р. у цивільній справі №2-73/2009 та від 22.08.2011 р. у цивільній справі № 2-1306/11) про стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості в користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором LVKCG0000002 від 10.10.2007 р., які постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, відтак провадження по справі в цій частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1774477,90 грн. підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тишківської Р.І. від 04.11.2016 року №135/01-16, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з листом від 18.02.2011 року №983 про зняття заборони відчуження квартири, зазначеної в договорі іпотеки, асаме квартири АДРЕСА_1 площею 142,2 кв.м., у зв'язку із припиненням договору іпотеки. Уповноваженим представником ПАТ КБ «ПриватБанк» Линдою І.Є. було подано повідомлення про виключення запису з Державного реєстру іпотек від 18.02.2011 року №894. Вказана квартира відчужена згідно договорів купівлі-продажу 1/2 ідеальної частки квартири від 21.02.2011 року №305 та від 23.02.2011 року №315. В судовому засіданні представник позивача підтвердив факт реалізації предмету іпотеки та отримання банком коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 відбулося позасудове врегулювання спору за кредитним договором №LVKCG0000002 від 10.10.2007 року, шляхом припинення 18.02.2011 року договору іпотеки та укладення відповідних договорів купівлі-продажу предмету іпотеки. З цією метою ПАТ КБ «ПриватБанк» було подано приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Тишківській Р.І. заяву (повідомлення) про зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 загальною площею - 142,2 кв.м., належної ОСОБА_3, що була передана в іпотеку на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №LVKCG0000002 від 10.10.2007 року, у зв'язку з зверненням стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Грошові кошти отримані від реалізації предмету іпотеки були спрямовані на погашення заборгованості по кредитному договору №LVKCG0000002 від 10.10.2007 року. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що дію кредитного договору №LVKCG0000002 від 10.10.2007 року припинено 23.02.2011 року після завершення позасудового врегулювання спору. Таким чином, усі наступні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до позичальника ОСОБА_3 про стягнення сум заборгованості, відсотків, пені та інших штрафних санкцій по кредитному договору №LVKCG0000002 від 10.10.2007 року є безпідставними та не підлягають задоволенню. При вирішенні спору в частині стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_4 по договору поруки, суд виходив з наступного. Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, доводи позивача про те, що строк виконання зобов'язання за кредитним договором №LVKCG0000002 від 10.10.2007 року настав внаслідок направлення ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу відповідачів вимоги (повідомлення) від 03.10.2014 року за №30.1.0.0/2-778 про усунення порушень умов кредитного договору, не відповідають дійсності, оскільки фактично строк виконання вказаного зобов'язання настав внаслідок звернення банку до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею - 142,2 кв.м., що належить ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LVKCG000000002 від 10.10.2007 р. в розмірі 1937703,61 грн. При цьому, як вбачається з рішення Сихівського районного суду м.Львова від 05.02.2009 року у справі № 2-73/2009 та оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільної справи, позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 було пред'явлено 28.05.2008 року, а розмір заборгованості по кредитному договору № LVKCG000000002 від 10.10.2007 року станом на 22.04.2008 року становив 223015,66 доларів США, з яких 206870,00 доларів США сума основного боргу, 15550,67 доларів США - відсотки, 594,99 долари США - пеня. Таким чином, суд приходить до висновку, що строк виконання зобов'язань за кредитним договором № LVKCG000000002 від 10.10.2007 року настав в травні 2008 року, тоді як позов до поручителя пред'явлено в жовтні 2014 року, тобто з пропуском більш ніж на шість років передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя, що є підставою для відмови в задоволенні позову у зв'язку з припиненням поруки. Поряд з тим, з матеріалів справи вбачається, що основне зобов'язання по кредитному договору №LVKCG0000002 від 10.10.2007 року було припинено 23.02.2011 року на підставі ч. 6 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", у зв'язку з позасудовим врегулюванням спору, внаслідок чого припинено також дію договору поруки від 10.10.2007 року на підставі ст. 559 ЦК України узв'язку з припиненням основного зобов'язання. За таких обставин суд дійшов висновку, що договір поруки від 10.10.2007 року між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_4 припинив дію, а вимога до поручителя пред'явлена після припинення поруки. Виходячи із встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин, виходячи із відсутності договірних відносин між сторонами, оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, судом не здобуто жодних переконливих доказів на їх підтвердження, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, недоказаними і такими, що не підлягають задоволенню.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає, що рішення у цій частині обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону відповідає лише частково та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорювалось та не спростовано 10.10.2007 року між позивачем (на той час ЗАТ КБ «Приватбанк») та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір. За умовами договору відповідач ОСОБА_5 отримав кредитні кошти у розмірі 248244 долари США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних з строком дії з 10.10.2007 року до 25.09.2032 року. Крім цього, договором було передбачено повернення кредиту щомісячними платежами. (Договір т.1. а.с. 13-15, 113-115).

Для забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки від 10.10.2007 року №LVKCG00000002, за умовами якого вказаний відповідач зобов'язувався відповідати за виконання позичальником умов укладеного кредитного договору (договір поруки т.1 а.с. 17).

Відповідно до змісту п. 7.1 кредитного договору вбачається, що у разі порушення термінів оплати передбачених договором (зокрема оплати заборгованості не у повному обсязі) на 120 календарних днів, - позичальник зобов'язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Як вбачається із поданого банком розрахунку заборгованості, що міститься у матеріалах справи (т.1 а.с. 4-6) та було підтверджено і представником позивача у судовому засіданні перші кошти, які надійшли на погашення заборгованості, що виникла за договором надійшли у банк 28.11.2008 року (33919,62 долари США). На 120 двадцятий день з часу укладення договору (18.01.2008 року) жодних коштів на погашення необхідних до сплати платежів за договором позичальником внесено не було та відповідно до умов вказаного пункту договору строк дії договору було змінено та 31.01.2008 року для позичальника настав строк повернення (сплати) суми кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі.

У зв'язку з цим Банк 28.05.2008 року звернувся в суд з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, що також була забезпеченням отриманого кредиту, в рахунок погашення всієї заборгованості, що виникла та достроково усієї суми кредиту (матеріали справи №2-73/09 Сихівського районного суду Львівської області).

Факт такої автоматичної зміни строку виконання умов договору відповідає умам договору, вимогам закону (ст.ст. 509, 526, 530, 610, 612, 631, 1050 ЦК України), а також змісту правової позиції Верховного Суду України, що є обов'язковою до застосування у справі №6-900цс16 від 16.11.2016 року, відповідно до якої: оскільки строк виконання основного зобов'язання на підставі частини 2 статті 1050 ЦК України було змінено, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав. Після зміни строку виконання зобов'язання до 9 лютого 2009 року усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки за вимогою підпункту 4.5 договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати, а усі наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягали виконанню.

Згідно ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. До строку, що визначений півроком або кварталом року, застосовуються правила про строки, які визначені місяцями. При цьому відлік кварталів ведеться з початку року. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Строк, що визначений у півмісяця, дорівнює п'ятнадцяти дням. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця. Строк, що визначений тижнями, спливає у відповідний день останнього тижня строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам:

1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс;

2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів;

3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг.

6. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

7. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.

За змістом вказаних норм закону, слід вважати, що умови договору, які визначені між сторонами, зокрема, що стосується нарахування відсотків, штрафних санкцій, інших обов'язкових платежів, діють в межах визначеного сторонами строку дії договору. Сторонами може бути визначена, зокрема, і відсоткова ставка, яка діятиме після закінчення строку дії договору до настання певної події чи протягом певного періоду (чого даним кредитним договором не передбачено Т.1 а.с. 13-15, 113-115). Доводи про те, що договір на умовах визначених на строк (період) його дії продовжує діяти і після закінчення строку його дії, - на умовах договору та вимогах законодавства не ґрунтуються та такі доводи слід вважати несправедливими.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є:

1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини;

2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом;

3) свобода договору;

4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом;

5) судовий захист цивільного права та інтересу;

6) справедливість, добросовісність та розумність.

Змінивши строк виконання за договором Банк отримує достроково задоволення своїх інтересів, тобто повертає повністю виданий кредит у період значно швидший від кінцевого строку дії договору (2032 рік), що відповідно ставить у незручне становище позичальника, який розраховував на повернення такого значно пізніше періодичними платежами та відповідно це потребує для нього здійснення додаткових зусиль для повернення великої суми коштів достроково не у терміни передбачені договором. В свою чергу вказане звільняє позичальника від подальших нарахувань відсотків і штрафних санкцій, що передбачені умовами договору на період його дії та вважати до певної міри збалансовує права та обов'язки сторін за договором.

Тому, після зміни строку дії договору, нарахування відсотків, пені, тощо, про які вказує Банк після вказаної дати слід вважати таким, що здійснено не у відповідності до умов договору на вимог закону, а відповідно не є заборгованістю за договором.

Зважаючи на вказане у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з позичальника нарахованої за період з 1.04.2011 року слід відмовити. Що стосується заборгованості нарахованої до цієї дати, то справа у цій частині позовних вимог заявлених до боржника надіслана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Окремо треба вказати про невірне тлумачення судом першої інстанції ч.6 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», а саме те, що вказана норма закону у випадку позасудового врегулювання не застосовується при наявності непогашеної заборгованості за договором.

Що стосується вимог до поручителя, то слід вказати, що відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається із наведеного строк виконання зобов'язань за кредитним договором настав 31.01.2008 року.

З цієї дати почав свій перебіг строк протягом якого Банк мав право звернутись з вимогою (позовом) до поручителя.

Такий строк закінчився 1.02.2013 року, оскільки договором поруки такий бууло передбачено як п'ятирічний (п. 12 договору Поруки).

Банк до поручителя з вимогою (саме «позовом», - ряд правових позиції у Постановах Верховного Суду України, зокрема, 6-53цс14 від 17.09.2014 року, 6-170цс13 від 17.09.2014 року, №6-125цс14 від 17.09.2014 року.) до подання даного 17.10.2014 року не звертався, що підтвердив і представник Банку у судовому засіданні.

Отже порука припинилася та вимоги до поручителя про стягнення боргу за кредитним договором - безпідставні.

Зважаючи на вказане рішення суду у згаданій частині слід скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав ніж вважав суд першої інстанції.

Вказаним слід частково задовольнити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»- задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 квітня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати та ухвалити у цій частині вимог нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра