У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів : Ковальчук Н.М., Шеремет А.М.

секретар судового засідання : Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційні скарги ОСОБА_1, Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» про спростування недостовірної інформації,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 вересня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ПАТ «Телерадіокомпанія Люкс» про спростування недостовірної інформації, задоволено.

Інформацію, поширену відносно ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_3 про те що - «люди які замішані у великій кількості, ну, таких мяко кажучи напівкримінальних ситуаціях. Одна з останніх ситуацій, це була історія, коли голову профспілки ОСОБА_4, люди в балаклавах запхали в смітник». «Чули, чули про поїздки в АТО, про мародерство в АТО». «Цю людину повязують з роботою в незаконних копачів бурштину» визнати недостовірною.

Зобовязано відповідача ОСОБА_1 протягом 10 днів з моменту набрання рішенням законної сили, спростувати раніше поширену нею недостовірну інформацію, що ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 - «люди які замішані у великій кількості, ну, таких мяко кажучи напівкримінальних ситуаціях. Одна з останніх ситуацій, це була історія, коли голову профспілки ОСОБА_4, люди в балаклавах запхали в смітник». «Чули, чули про поїздки в АТО, про мародерство в АТО». «Цю людину повязують з роботою в незаконних копачів бурштину».

Зобовязано ПрАТ ОСОБА_5», яка здійснює мовлення на телевізійному каналі новин «24», протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили, надати для ОСОБА_1, протягом двох днів, ефірний час ранкових, денних, вечірніх новин на телевізійному каналі новин «24» - для транслювання її сюжету щодо спростування нею раніше поширеної щодо ОСОБА_2 недостовірної інформації - «люди які замішані у великій кількості, ну, таких мяко кажучи напівкримінальних ситуаціях. Одна з останніх ситуацій, це була історія, коли голову профспілки ОСОБА_4, люди в балаклавах запхали в смітник». «Чули, чули про поїздки в АТО, про мародерство в АТО». «Цю людину повязують з роботою в незаконних копачів бурштину».

Вирішено питання про судовий збір.

В поданій на рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано, що з часу прийняття пленумом ВСУ у 2009 році Постанови № 1, до статті 277 ЦК України у 2014 році було внесено зміни, а саме частину 3 ст. 277 ЦК України було виключено, а тому з врахуванням вказаних змін тягар доказування достовірності/недостовірності інформації покладено на сторони в однаковому обсязі.

Вказує, що поширена нею інформація складається з оціночних суджень, а тому відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» це висловлювання, які не містять фактичних даних, критики чи оцінки дій, такі відомості не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Судом не було враховано відеозапис , який підтверджує участь позивача у подіях 08 грудня 2015 року біля Рівненської ОДА, під час яких голову профспілки ОСОБА_4, люди в балаклавах запхали в смітник. Зазначає, що суд залиши поза увагою подані відео та публікації, які підтверджують обставину, що позивач та його дружина коментували цю подію, зокрема ОСОБА_2 виступив на сесії Рівненської обласної ради у грудня 2016 року та пояснював депутатам , чому ОСОБА_4 потрапив у смітник (публікація від 25 грудня 2016 року «Активіст розповів, за що ОСОБА_4 потрапив у смітник». Вказує, що ОСОБА_3 також виступала з приводу вказаних подій на сесії обласної ради, а також на своїй сторінці і фейсбук 24 грудня 25016 року зі словами «Так, ми вчинили по «Європейськи» - кинули у смітник корупціонера…».

Зазначає, що суд не взяв до уваги подані докази та не врахував ту обставину, що позивач визнав факт своєї присутності на подіях біля Рівненської ОДА 08 грудня 2015 року та безпідставно зобовязав спростувати інформацію про події, які справді мали місце.

Судом не враховано те, що вона надала інформацію-коментар по телефону журналісту телеканалу «24» стосовно ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_3, при цьому не знала в якому обсязі буде передано її коментар, в якій програмі він буде показаний та яким чином він буде поширений, які будуть титри при трансляції її коментаря.

Щодо оціночних суджень про мародерство в АТО, то суд не звернув увагу, що в мережі Інтернет висвітлювався конфлікт між лідерами організації «Правий сектор» на ОСОБА_6 Ковалем та позивачем, а нею лише було вказано на зазначені публікації та місце їх знаходження.

Вказує, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки вимог про визнання інформації недостовірною щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3, позивачем не заявлялось.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В поданій на рішення апеляційній скарзі генеральний директор Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» також вказує на його незаконність з тих підстав, що судом не враховано, що передання інформації по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет є різними способами поширення, кожен з яких має свої особливості.

Вказує, що представник позивача не надав суду жодних доказів, які б підтвердили факт поширення інформації по телебаченню, окрім запису відео, взятого з сайту www.24tv.ua та роздруковані скрін-шоти зазначеного сайту, що свідчить про поширення спірної інформації саме в мережі Інтернет, а не по телебаченню.

Стверджує, що належним відповідачем інформативного матеріалу в мережі Інтернет є власник веб-сайту.

Просить рішення скасувати та увалити нове про відмову в задоволенні позову.

В запереченнях на апеляційні скарги представник позивача вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а скарги без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, правильно виходив із того, що викладена ОСОБА_1 інформація щодо ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_3: «люди які замішані у великій кількості, ну, таких мяко кажучи напівкримінальних ситуаціях. Одна з останніх ситуацій, це була історія, коли голову профспілки ОСОБА_4, люди в балаклавах запхали в смітник». «Чули, чули про поїздки в АТО, про мародерство в АТО». «Цю людину повязують з роботою в незаконних копачів бурштину», під час прямого репортажу у телевізійній програмі вечірніх новин Телеканалу новин «24» ПАТ «Телерадіокомпанія Люкс» є недостовірною та такою що порушує права, свободи позивача, порочить його честь і гідність та ділову репутацію, оскільки на її підтвердження ОСОБА_1 належних доказів не надала.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведенні відповідні мотиви та докази з якими колегія суддів погоджується.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом першої інстанції 21 лютого 2016 року у прямому ефірі вечірніх новин Телеканалу новин «24» ПАТ «Телерадіокомпанія Люкс» мав місце факт поширення (було поширено) інформації щодо подій які мали місце в конференц-залі готелю «Козацький» м. Київ де ОСОБА_1 в прямому ефірі ствердила, що позивач ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3: «люди які замішані у великій кількості, ну, таких мяко кажучи напівкримінальних ситуаціях. Одна з останніх ситуацій, це була історія, коли голову профспілки ОСОБА_4, люди в балаклавах запхали в смітник». Власне я була там на цій події. Я бачила як там були присутні ОСОБА_3 і ОСОБА_2. А ОСОБА_2 якоїсь активної участі в подіях на майдані взагалі не приймав. «Чули, чули про поїздки в АТО, про мародерство в АТО». «Цю людину повязують з роботою в незаконних копачів бурштину». В подальшому дана інформація була продубльована іншими телеканалами та поширена в мережі Інтернет, зокрема на сайті www.24tv.ua.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Тобто право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Частиною 2 ст. 302 ЦК України передбачено обовязок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно ст. ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Положеннями ст. ст. 15, 275 ЦК України передбачено право особи на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Відповідно ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною є інформація, яка не відповідає дійсності, містить в собі неправдиві дані, викладена із перекрученням фактів.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Оціночними судженнями, з огляду на приписи ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 проте, що поширена нею інформація є оціночними судженнями, а тому не може бути спростованою не заслуговують на увагу, оскільки в інтервю не використовуються мовностилістичні засоби (вживання гіпербол, алегорій, сатири), а зазначається: що ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3: «люди які замішані у великій кількості, ну, таких мяко кажучи напівкримінальних ситуаціях. Одна з останніх ситуацій, це була історія, коли голову профспілки ОСОБА_4, люди в балаклавах запхали в смітник». «Чули, чули про поїздки в АТО, про мародерство в АТО». «Цю людину повязують з роботою в незаконних копачів бурштину», тобто йдеться про вчинення певних дій, а не про оцінку дій (оціночні судження).

Частиною другою статті 47-1 Закону України «Про інформацію» встановлено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правильності.

Якщо ж інформація містить дані про факти і явища, вона не є оціночним судженням, а є інформацією про факти і явища. У разі, якщо фактів, відомості про які містяться в розповсюдженій інформації, не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності, ця інформація є недостовірною і підлягає спростуванню.

Разом з цим, відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою вчиненні злочину не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У частинах 1, 2, 5 ст.17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загально правовому і процесуальному значеннях. Як загальна правова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості - об'єктивне право положення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Оскільки у поширеній відповідачами інформації містяться фактичні дані, то достовірність таких фактів мала бути перевірена автором, який мав би переконатися в їх достовірності.

Європейський суд з прав людини у пункті 54 рішення в справі «Селістьо проти Фінляндії» від 16 листопада 2004 року зазначив, що « стаття 10 Конвенції не гарантує абсолютно необмеженої свободи вираження поглядів, навіть стосовно висвітлення пресою питань, що викликають занепокоєння у суспільстві. Відповідно до п.2 ст.10 здійснення цієї свободи породжує «обовязки і відповідальність», які стосуються також і преси. В силу того, що здійснення свободи вираження поглядів повязане з «обовязками і відповідальністю», гарантії, надані журналістам статтею 10 щодо висвітлення питань, які викликають загальний інтерес, супроводжуються застереженням, що журналісти діятимуть добросовісно і передаватимуть точну та достовірну інформацію згідно з вимогами журналістської етики».

Навпаки письмові документи додані стороною позивача до матеріалів справи на підтвердження своїх вимог, не дають підстав уважати, що факти, викладені у інтервю ОСОБА_1 відповідають дійсності.

Крім того, обґрунтовуючи апеляційні скарги, їх заявник посилалися на Декларацію про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Європи, а також на рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_16 Європи про право на недоторканість приватного життя, та зазначив, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи, якою є позивач ОСОБА_2, є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Однак, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ст. 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача ПАТ «Телерадіокомпанія Люкс» про недоведеність позивачем того, що поширення оспорюваної інформації відбувалося саме під час прямої трансляції на телевізійному каналі новин «24», права на який має ПАТ«Телерадіокомпанія Люкс», безпідставні, оскільки на спростування вказаних обставин будь-яких доказів відповідач суду не надав. Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідача вказані обставини не заперечував.

Як роз'яснено в п. 25 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. За таких обставин доводи апеляційної скарг про те, що спростування неправдивої інформації має бути здійснено через мережу Інтернет безпідставні.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.307,308,313-315ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді: