Справа № 359/8711/16-ц Головуючий у І інстанції Вознюк С. М.
Провадження № 22-ц/780/4243/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 05.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

05 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Білоконь О.В.,

за участю секретаря - Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, відповідно до заяви ОСОБА_2 від 26 січня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надало їй кредитну картку «Універсальна». 05 вересня 2012 року позивач переоформив ОСОБА_3 картку на престижну кредитну картку «Gold», відповідно до якої відповідач отримала кредит в розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Упорушення умов договору відповідач зобов`язання за договором про надання банківських послугналежним чином не виконала, у звязку з чим станом на 25 жовтня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 43 093 грн. 69 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 15 157 грн. 68 коп., заборгованості за процентами у розмірі 4 750 грн. 25 коп., пені за прострочене зобовязання у розмірі 19 407 грн. 49 коп., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 19 407 грн. 49 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 2 028 грн. 27 коп. З наведених підстав позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у вказаному вище розмірі.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2017 року в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла незаконному використанню ідентифікуючих даних по її картковому рахунку, які дають змогу ініціювати платіжні операції і давали б підстави для відповідальності користувача за проведені платіжні операції. Позивачем не надано належних доказів, що ОСОБА_2 надала третім особам повний доступ до інформації про картковий рахунок та таким чином забезпечила можливість зняття відповідних коштів з карткового рахунку останньої. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність вини ОСОБА_2 для настання цивільно-правової відповідальності та відсутність у звязку з цим правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст. 634 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 26 січня 2011 рокуОСОБА_2 звернулася із заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про надання кредитної картки «Універсальна». 05 вересня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» переоформило ОСОБА_2 кредитну картку «Універсальна» на престижну кредитну картку «Gold», відповідно до якої відповідач отримала кредит в розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Підписана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківський послуг (а.с.10- 46).

15 серпня 2015 року проведено зняття коштів з карткового рахунку ОСОБА_2 в розмірі 14 977 грн. 68 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6-8).

У суді першої інстанції ОСОБА_2, а також її син ОСОБА_4, який був допитаний у суді першої інтонації в якості свідка, пояснили, що при проведенні операцій в терміналі 15 серпня 2015 року відповідач не повідомляла жодної повної інформації по картці, що стосувалась повного номеру картки, паролю та ПІН-коду. Вони перебували там з метою отримання підтвердження про надходження коштів на картковий рахунок за продаж меблів відповідача. Яким чином з карткового рахунку були списані кошти, без указаної інформації їй не відомо. Неодноразово з цього приводу, просила позивача надати докази, які б свідчили про обізнаність третьої особи з цією інформацією саме з її вини, однак таких доказів в суді також не надано. Вони підтвердили намір здійснити продаж власного дивану через інтернет, однак зазначили, що не встигли виконати всіх необхідних для цього дій з карткою, оскільки кошти були списані з карткового рахунку відповідача третьою особою шахрайським шляхом невідомим їм способом за допомогою платіжного терміналу самообслуговування.

По справі встановлено, що після отримання повідомлення про проведення транзакцій переказу грошових коштів 15 серпня 2015 року на загальну суму 14 977 грн. 68 коп., ОСОБА_2 того ж дня повідомила ПАТ КБ «ПриватБанк» про свою незгоду із цими транзакціями та вимогою провести перевірку.

Факт звернення ОСОБА_2 15 серпня 2015 року до ПАТ КБ «ПриватБанк» та в подальшому до правоохоронних органів по факту списання з карткового рахунку коштів в сумі 14 977 грн. 68 коп. підтверджується заявами відповідачки до ПАТ «ПриватБанк» від 19 серпня 2015 року та від 01 грудня 2015 року, довідкою Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області від 04 вересня 2015 року, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05 травня 2015 року, з якого вбачається, що заява ОСОБА_2 по факту заволодіння шахрайським шляхом грошових коштів, приєднана до раніше заведеного кримінального провадження по аналогічних випадках (а.с.88-94, 128-130).

Згідно листа Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області від 25 січня 2016 року, кримінальне провадження, в рамках якого розслідується заява ОСОБА_2 за ч.1 ст. 190 КК України, не завершено, досудове розслідування триває (а.с.130).

Відповідно до Витягу з кримінального провадження №0000994, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 травня 2015 року, невстановлена особа, перебуваючи у невстановленому місці, шляхом обману, повідомила ОСОБА_2 про необхідність вчинення відповідних дій в терміналі самообслуговування, внаслідок чого з її рахунку зникли 14 874 грн. та поповнено рахунок мобільного телефону , всього на суму 14 977 грн. 68 коп. (а.с. 128-129).

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобовязаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

За відсутності обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно дійти висновку про відсутність вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Вказана правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 13 травня 2015 року № 6-71цс15, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України та є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не надано доказів, які б достовірно підтверджували розповсюдження ОСОБА_2 третій особі конфіденційних даних, як власника карткового рахунку, які б давали можливість вільного доступу іншим особам до кредитного ліміту, виділеного банком відповідачу. Позивачем не надано суду доказів проведення відповідної перевірки службою безпеки банку за наслідками звернення ОСОБА_2 по факту шахрайських дій, а також записів телефонних розмов на гарячій лінії банку безпосередньо після вчинення сумнівних операцій та виявлення зникнення коштів з рахунку 15 серпня 2015 року.

Отже, враховуючи, що в ході розгляду справи судом першої інстанції не було встановлено, обставин, які безспірно доводять, що ОСОБА_2 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, колегія суддів вважає, що суд першої інтонації дійшов обґрунтованого висновку про відсутність вини ОСОБА_2 для настання цивільно-правової відповідальності та відсутність у звязку із цим правових підстав для задоволення позову.

При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду першої інстанції по їх оцінці, які не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Ураховуючи наведене та положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді