Справа № 712/7587/16-ц
Провадження № 2/712/134/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - Романенко В.А.

при секретарі - Таран А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Йенсен до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації і спростування недостовірної інформації, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 Йенсен звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації і спростування недостовірної інформації, посилаючись на те, що в період з 2 по 20 листопада 2015 року, під час другого туру місцевих виборів в Україні, він працював довгостроковим спостерігачем у команді довгострокових спостерігачів № 22 місії ОБСЄ/БДІПЛ в Україні. Відповідачка працювала перекладачем для цієї команди.

Після закінчення місцевих виборів в Україні позивач повернувся до дому у Данію. 30 листопада 2015 року позивач отримав електронною поштою лист від заступника начальника Департаменту з питань виборів ОБСЄ/БДІПЛ ОСОБА_3. В електронному листі говорилося про те, що на адресу керівництва ОБСЄ/БДІПЛ надійшла скарга від ОСОБА_2, у якій вона звинувачує позивача у сексуальному домаганні під час їх сумісної роботи в Україні. У своєму листі відповідачка описує надумані нею події (наприклад, що позивач тиснув на неї, змушував залишатися з позивачем наодинці, проводити з ним неробочий час, розповідав про свої відносини з іншими дівчатами, вмовляв відповідачку приїхати до позивача у Данію, та агресивно тиснув на відповідачку). Також ОСОБА_2 просить вжити керівництво ОБСЄ заходів реагування. За зверненням відповідачки Департаментом з питань виборів ОБСЄ/БДІПЛ було розпочато проведення службової перевірки, під час якої вказана неправдива інформація була поширена серед співробітників ОБСЄ.

Позивач вважає, що відповідачка мала на меті зганьбити позивача та заплямувати його ділову репутацію з метою помсти за те, що позивач відмовився фінансувати особисті витрати відповідачки. Також позивач вважає, що розповсюджені відповідачкою відомості про те, що позивач під час спільної роботи тиснув на неї з метою примушення її вступити у статевий зв'язок з позивачем, змушував проводити з ним неробочий час, умисно створював ситуації, щоб залишитись з відповідачкою наодинці, розповідав про інтимні відносини з іншими дівчатами, є такими, що не відповідають дійсності, а поширення такої інформації ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Позивач має бездоганну ділову репутацію, команда спостерігачів від ОБСЕ під його керівництвом неодноразово визнавалася найкращою командою, він позитивно характеризується колегами. В той же час відповідачка у своєму повідомленні сама зазначає, що її попередній контракт на надання перекладацьких послуг не було поновлено з невідомих причин.

Вищевказане повідомлення відповідачки стосовно звинувачення позивача у сексуальних домаганнях серед роботодавців позивача створює негативне враження відносно нього і принижує його. Також позивач стверджує, що він ніколи не чинив тиску на відповідачку, ні до чого її не змушував, не домагався її, та їх сумісна робота і спілкування мали виключно діловий характер.

Просить суд визнати, що інформація, яка викладена відповідачем у зверненні до керівництва ОБСЄ/БДІПЛ стосовно сексуального домагання позивача є такою, що не відповідає дійсності. Зобов'язати відповідача протягом доби з моменту набрання рішення суду законної сили спростувати інформацію щодо звинувачення позивача у сексуальному домаганні шляхом надсилання з її електронної пошти на електронну пошту електронного повідомлення, в якому вказати, що інформація про те, що позивач тиснув на відповідачку з метою схилити її до сексуальних стосунків, є недостовірною.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявилась, на попередніх судових засіданнях, позовні вимоги не визнала та просила суд в позові відмовити, пояснювала, що зі сторони позивача до неї не було ніяких сексуальних домагань, а було домагання в розумінні навязливої поведінки та тиску на неї в частини проведення з позивачем вільного часу та неформального проведення робочого часу.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в позові відмовити, скерував до суду заперечення, які приєднані до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності з ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, укладеним на основі повно і всебічно зясованих обставин. Суд оцінює незалежність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

В судовому засіданні встановлено, що в період з 2 по 20 листопада 2015 року, під час другого туру місцевих виборів в Україні, ОСОБА_1 Йенсен працював довгостроковим спостерігачем у команді довгострокових спостерігачів № 22 місії ОБСЄ/БДІПЛ в Україні.

ОСОБА_2 працювала перекладачем для цієї команди.

30 листопада 2015 року ОСОБА_1 Йенсен отримав електронною поштою лист від заступника начальника Департаменту з питань виборів ОБСЄ/БДІПЛ ОСОБА_3, в електронному листі говорилося про те, що на адресу керівництва ОБСЄ/БДІПЛ надійшла скарга від ОСОБА_2, у якій вона звинувачує позивача у сексуальному домаганні під час їх сумісної роботи в Україні. У своєму листі відповідачка описує надумані нею події (наприклад, що позивач тиснув на неї, змушував залишатися з позивачем наодинці, проводити з ним неробочий час, розповідав про свої відносини з іншими дівчатами, вмовляв відповідачку приїхати до позивача у Данію, та агресивно тиснув на відповідачку). Також ОСОБА_2 просить вжити керівництво ОБСЄ заходів реагування. За зверненням відповідачки Департаментом з питань виборів ОБСЄ/БДІПЛ було розпочато проведення службової перевірки, під час якої вказана неправдива інформація була поширена серед співробітників ОБСЄ.

Позивач вважає, що відповідачка мала на меті зганьбити позивача та заплямувати його ділову репутацію з метою помсти.

Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За змістом ст. 32 Конституції України та ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на захист честі, гідності та ділової репутації, а також спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Згідно ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально - етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

В позовній заяві позивач вказує, що до відома ОБСЄ/БДПІЛ ОСОБА_2 була направлена скарга, в якій відповідач вказувала, що позивач під час спільної роботи тиснув на неї з метою примушення її вступити у статевий зв'язок з позивачем, змушував проводити з ним неробочий час, умисно створював ситуації, щоб залишитись з відповідачкою наодинці, розповідав про інтимні відносини з іншими дівчатами.

В судовому засіданні позивач пояснював про те, що він пропонував не тільки відповідачці випити каву, разом з ними завжди були водій та другий спостерігач. Також ним було пояснено, що парфуми ним дійсно були подаровані відповідачу, однак парфуми вибирала сама відповідач, які і прийняла вказаний дарунок. Ніяких сексуальних домагань з його сторони не було.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, та не заперечувалось сторонами, що з боку ОСОБА_1 Йенсен не було сексуальних домагань до ОСОБА_2, про що останньою також було повідомлено в судовому засіданні.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суду пояснили, що між ОСОБА_1 Йенсен та ОСОБА_2 були суто ділові відносини. Ніяких сексуальних домагань зі сторони ОСОБА_1 Йенсен до ОСОБА_2 не було.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час керівництвом ОБСЄ/БДІПЛ результатів розгляду скарги ОСОБА_2 не прийнято.

02 лютого 2016 року старший радник з виборів ОБСЄ/БДІПЛ в Україні 2015 року передав Міністерству закордонних справ Данії скаргу пані ОСОБА_2, інформацію від партнера ОСОБА_7 ОСОБА_7, відповідь пана Єнсена на скаргу пані ОСОБА_2.

Розслідування МЗС Данії зможе спростувати звинувачення, однак Датське МЗС не інформувало ОБСЄ/БДПІЛ про своє рішення

Звертаючись з листом до керівництва ОБСЄ/БДІПЛ відповідач ОСОБА_2 звернулася саме до компетентного органу, який має право і зобовязано надати оцінку щодо домагання навязливої поведінки та тиску в частині проведення з нею вільного часу та неформального проведення робочого часу.

Згідно зі ст. 34 Конституції України Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

В своїх листах відповідач ОСОБА_2 виклала факти, які були їй відомі.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Дані викладені в листах, які відповідач направляла до компетентних органів, є лише оціночним судженням, а не фактичним твердженням, адже підтвердити чи спростувати дані судження могли лише органи, до яких були надіслані листи, в ході додаткової перевірки.

Відповідно до ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол. алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Враховуючи дані норми суд погоджується з думкою представника відповідача, що викладені в листах дані, які відповідач направляла до компетентних органів, є лише оціночним судженням, а не жодним чином з метою образити чи порушити честь та гідність позивача.

Пунктом 14 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», передбачено, що заява має містити, зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право. Пунктом 15 вище зазначеної постанови, передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (статті 3,28).

Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушення чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобіганню розголошення інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

Відповідно до частини першої ст. 227 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Стаття 9 Конституції України передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною законодавства України.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За таких обставин, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, так як нічим обєктивно не підтверджений.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 10, 11, 57, 212, 213-215 ЦПК України, ст. 277 ЦК України, Законом України «Про інформацію», Постановою пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 Йенсен до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації і спростування недостовірної інформації відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: