АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просила: - розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 17.08.2012 відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 497; - визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_1; - стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 3 000 грн. щомісячно.

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем зареєстрований 17.08.2012 відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 497.

Також у серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив визначити місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 із ним як батьком.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.11.2016 вказані позови об'єднано в одне провадження.

Справа № 752/11561/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4423/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шкірай М.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31.01.2017 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів задоволено частково.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, зареєстрований 17.08.2012 відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 497. Після розірвання шлюбу прізвища сторін залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25.08.2016 і до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_1 В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини - відмовлено. Вирішено питання розподілу судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові про стягнення аліментів та визначити місце проживання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 із батьком. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що суд вийшов за межі позовних вимог, стягнувши аліменти в частці від доходу, а не в твердій грошовій сумі, як просила позивач. Зазначив, що дитина фактично знаходиться на утриманні батька, а тому донька повинна проживати з останнім. Вказав, що судом не були враховані покази свідків про те, що мати, коли дитина була з бабусею на дачі, її не відвідувала та не цікавилася утриманням та вихованням та наявні випадки перебування матері у нетверезому стані.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали учать при розгляді справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Рішення суду першої інстанції в частині розірвання шлюбу не оскаржується, у зв'язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядається.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції виходив з того, що на теперішній час ОСОБА_8 проживає разом з матір'ю, а батько працює та має дохід, а тому підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку батька. Визначаючи місце проживання малолітньої дитини, суд враховував висновок Служби у справах дітей та важливість збереження для дитини звичної обстановки.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

При розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанції встановлено, що 17.08.2012 між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 було укладено шлюб, зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 497. Після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_9 змінено на «ОСОБА_9» (а. с. 15). Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 виданого 22.05.2013 Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського РУЮ у м. Києві (а. с. 16). Встановлено, що дитина проживає разом із матір'ю.

ОСОБА_1, звертаючись до суду із позовом, зазначила, що шлюбні відносини з відповідачем фактично припинились, однак останній ухиляється від матеріального забезпечення дитини, яка знаходиться на повному утриманні матері.

ОСОБА_4, звертаючись до суду з позовом про визначення місця проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 із ним, як батьком, вказав, що донька фактично знаходиться на його утриманні.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти, колегія суддів вважає наступне.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу його батька (матері) або в твердій сумі.

Відповідно до даної норми права, при відсутності укладеного в порядку передбаченому ст. 189 СК України між батьками договору про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, аліменти стягуються у судовому порядку на користь того з батьків, з ким проживає дитина та хто її утримує.

Зазначене випливає також з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, згідно якого за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Матеріали справи свідчать про те, що Батько - ОСОБА_4 працює в Приватному акціонерному товаристві «Холдингова компанія «Укрспецтехніка» та його дохід з 15.08.2016 по 30.09.2016 склав 13 445 грн. 45 коп. відповідно до Довідки від 04.10.2016 № УКС00000033 (а. с. 103).

Також матеріали справи містять висновок Служби в справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 19.12.2016 № 100-20649 відповідно до якого, Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, діючи в інтересах дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір'ю - ОСОБА_1 (а. с. 109).

За наведених обставин, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо розміру та порядку стягнення аліментів з відповідача правильними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки стягнув аліменти в частці від доходу відповідача, а не в твердій грошовій сумі, як просила позивач є необґрунтованими, оскільки відсутня імперативна заборона змінювати розмір аліментів, шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Щодо позовних вимог заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини, колегія суддів вважає наступне.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які її замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважити гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Відповідно до ч. 2, 3 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959 дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням своїх батьків, і в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу між її батьками суду необхідно враховувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до батьків, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, разом з тим основним критерієм для визначення такого місця є інтереси самої дитини.

Колегія суддів вважає, що обставини справи дають підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає інтересам дитини, оскільки на цьому етапі її розвитку проживання з матір'ю буде відповідати її повному і гармонійному розвитку, оскільки з точки зору психології між дитиною та матір'ю останньої в ранньому віці існує дуже тісний зв'язок, розірвання якого накладає глибокий слід в майбутньому на психіці та фізичному розвитку дитини.

При визначенні місця проживання дитини судом першої інстанції вірно враховано, що позивачка є матеріально забезпеченою особою, яка має житло з нормальними соціально-побутовими умовами. Мати піклується про стан здоров'я дочки, її фізичний, духовний та моральний розвиток, розвиток її особистості, забезпечувала дитину достатнім харчуванням, одягом, взуттям.

За наведених обставин і вищезгаданий висновок суду першої інстанції є правильним.

При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті такого рішення обґрунтовано послався на висновок Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 19.12.2016 №100-20649, відповідно до якого, Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, діючи в інтересах дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір'ю ОСОБА_1

Посилання апелянта на те, що вищезгаданий висновок є необґрунтованим, оскільки повинен підтверджуватись фактичними обставинами, на думку колегії суддів, не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, оскільки не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом показів свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не приймаються колегією суддів, оскільки останні являються родичами відповідача (мати та сестра), а тому є сумніви в їх об'єктивності та не можуть розцінюватися як належний доказ у справі.

Посилання апелянта на те, що відповідач не має самостійного заробітку, в зв'язку з чим суд не мав права визначати місця проживання дитини саме з матір'ю, колегія суддів вважає таким, що спростовуються матеріалами справи.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було встановлено, що мати дитини працює офіціантом та має постійний дохід, що не спростовано відповідачем.

Також дитина проживає з бабусею (мамою ОСОБА_1.), яка допомагає доглядати дитину (ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,)., та матір'ю створені усі умови для належного проживання, виховання та розвитку малолітньої дитини (а. с. 107-108).

Таким чином, колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі та в судовому засіданні апелянтом не надано переконливих доказів, які б спростовували правильність висновків суду.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк