АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5058/17 Справа № 209/4739/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про захист права власності, вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом в якому з рахуванням уточнень просив: вселити його, ОСОБА_3, у квартиру АДРЕСА_1; визначити порядок користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2, виділивши йому, в користування одну кімнату, площею 7,9 кв.м, відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виділити дві кімнати, площею 17,3 кв.м та 12,3 кв.м, що дасть підстави для відкриття окремих особових рахунків, а коридор, кухню, ванну кімнату та вбиральню залишити у спільному користуванні.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що він та відповідач у справі ОСОБА_2 (прізвище до шлюбу "Юркевич") є рідними братом і сестрою, а відповідач ОСОБА_4 є його племінником. Також, вони є співвласниками квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам'янське, б-р Будівельників, 37-12, яка складається з трьох ізольованих кімнат площею: 17,3 кв.м, 7,9 кв.м, 12,3 кв.м, всього житловою площею 37,5 кв.м, загальною площею 63,5 кв.м.

Ця квартира належала йому, відповідачам та та їхній матері ОСОБА_5, тобто кожному з них належало по 1/4 частині житлового приміщення. Після смерті 17 березня 2014 року їх матері ОСОБА_5, сестра - ОСОБА_2 за заповітом прийняла належну матері 1/4 частину квартири, таким чином їй стала належати 1/2 частка квартири, її синові ОСОБА_4 - 1/4 частка квартири та 1/4 частка квартири йому.

Проте, відповідач ОСОБА_2 вважає, що вона є єдиною власницею житлового приміщення та порушує його право на проживання в квартирі, право користування та розпорядження майном, вона замінила вхідні двері у квартирі, та відповідно були змінені і замки, ключі від яких відповідач йому не надала, тому він не має доступу до житлового приміщення, хоча на теперішній час квартира необхідна йому для проживання. При його появі біля квартири відповідач створює сварки і перешкоджає йому у потраплянні до житла, у зв'язку з чим він вимушений був неодноразово звертатись до правоохоронних органів та до КП ДМР "УКОЖФ", але його звернення не надали позитивного результату, доступу до належного йому житла він не має. Мирним шляхом вирішити питання щодо можливості його проживання у спірній квартирі та розпорядження належною йому часткою в квартирі неможливо, тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав власника.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2017 року позов ОСОБА_6 задоволено частково та ухвалено: вселити ОСОБА_6 у квартиру АДРЕСА_1, визначити порядок користування цією квартирою, виділивши ОСОБА_6 в користування одну кімнату, площею 7,9 кв.м., а ОСОБА_2 та ОСОБА_4 дві кімнати, площею 17,3 кв.м та 12,3 кв.м, коридор, кухню, ванну кімнату та вбиральню залишити у спільному користуванні. Цим же рішенням визначено порядок розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав

Так, судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири за адресою: м. Кам'янське, б-р Будівельників, 37-12, розмір належної позивачу ОСОБА_3 частки - 1/4, відповідачу ОСОБА_2 - 1/2 частка, відповідачу ОСОБА_4 - 1/4 частка, що підтверджується свідоцтвом про власності на житло (а.с. 8), технічним паспортом на квартиру (а.с. 9-10, 45-46), свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с. 43), Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 69982213 від 07 жовтня 2016 року (а.с. 44).

Квартира, розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам'янське, б-р Будівельників, 37-12, на 4-му поверху 9-ти поверхового будинку, складається з трьох ізольованих кімнат площею: 17,3 кв.м, 7,9 кв.м, 12,3 кв.м, всього житловою площею 37,5 кв.м, загальною площею 63,5 кв.м, всі кімнати є самостійними та не прохідними й мають один загальний коридор, що підтверджується технічними паспортами на квартиру (а.с. 9-10, 45-46).

У спірній квартирі зареєстровані позивач - ОСОБА_3 та відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_4, що підтверджується особовим рахунком № 141152 (а.с. 11), довідкою ТОВ "Інфо-Ком" № 000993758 від 28 листопада 2016 року (а.с. 12).

Частка, що належить позивачу (1/4), у загальній площі квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам'янське, б-р Будівельників, 37-12, становить 15,875 кв.м, у житловій - 9,375 кв.м.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Оскільки позивачу належить на праві власності 1/4 частина спірної квартири, а відповідачі фактично створюють позивачу перешкоди в користуванні нею та заперечуючи при цьому взагалі його право власності, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про усунення позивачу перешкод в користуванні спірною квартрирою шляхом вселення його у цю квартиру.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що між сторонами взагалі немає ніякого спору, а тому позовні вимоги є необгрунтованими на що суд першої інстанції уваги не звернув, колегія суддів вважає ці доводи безпідставними, оскільки хоча й апелянт зазначає, що спору між сторонами немає, при цьому вказує на те, що позивач більше 15 років не проживає в квартирі та не доглядав за їх матірю, що розцінюється взагалі як заперечення права позивача на користування спірною квартирою.

У звязку з чим рішення суду в цій частині є законним і обгрунтованим та підстав для його скасування немає, а тому в цій частині рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Що ж стосується рішення суду про визначення порядку користування цією квартирою, а саме виділення ОСОБА_6, в користування одну кімнату, площею 7,9 кв.м., а ОСОБА_2 та ОСОБА_4 дві кімнати, площею 17,3 кв.м та 12,3 кв.м, а решту приміщень залишити у спільному користуванні, то колегія суддів частково не погоджується із цим рішення суду виходячи з наступного.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників (Постанова Верховного Суду від 17 лютого 2016 року по справі № 6-1500цс15).

Разом з цим, а ні позивач, а ні відповідачі не поставили питання перед судом щодо визначення часток в квартирі і порядку користування цієї квартири відповідно до їх часток, а саме питання про призначення відповідної експертизи, яка б встановила ці обставини, а без вирішення цих питань неможливо визначити порядок користування спірною квартирою.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на доводи відповідачки яка зазначає, що вони із позивачем можуть домовитися щодо такого порядку користування квартирою.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині є передчасними, а тому вони задоволенню не підлягають, проте суд на викладене уваги не звернув та передчасно прийшов до висновку про задоволення позову в цій частині.

У звязку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову у вказаній частині, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2017 року скасувати в частині визначення порядку користування жилим приміщенням та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_7