Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2017 Справа №607/5271/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунцьо С.В.

присяжних: ОСОБА_1, ОСОБА_2

при секретарі с/з ОСОБА_3

за участю прокурора Воловник М.В.

представника психіатричного закладу, лікаря-психіатра ОСОБА_4

особи, щодо якої розглядається питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тернополі цивільну справу за заявою представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_6 про госпіталізацію ОСОБА_5 до психіатричного закладу у примусовому порядку,без її згоди,-

В С Т А Н О В И В:

Представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку - госпіталізацію особи, зазначеної в заяві як ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні для стаціонарного обстеження та лікування.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_5 страждає нервово психічним захворюванням у вигляді маячного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих. 24.04.2017 року ОСОБА_5 за направленням психіатра Лановецької центральної районної лікарні каретою швидкої допомоги та в супроводі працівників поліції і брата, поступила до ТОККПНЛ в звязку з неадекватною поведінкою та діагнозом: Параноїдальна шизофренія. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку ОСОБА_5, які надійшли від її брата. Крім цього, ОСОБА_5 перебуває на диспансерному обліку з 2014 року, коли вперше лікувалася у шостому психіатричному відділенні. Повторно була госпіталізована в рудні 2015 року та виписана з діагнозом: Маячний розлад. Враховуючи анамнестичні відомості, психічний стан пацієнтки, висновку комісії лікарів, доцільно госпіталізувати ОСОБА_5 у примусовому порядку до ТОККПНЛ на підставі рішення суду. Згода ОСОБА_5 на госпіталізацію відсутня, тому просить винести рішення про його примусову госпіталізацію.

У судовому засіданні представник ТОККПНЛ, лікар-психіатр ОСОБА_4 заяву підтримав і пояснив, що у матеріалах справи відсутній документ, який посвідчує особу ОСОБА_5, а також відсутня можливість забезпечити явку у судове засідання законного представника.

Прокурор Воловник М.В., в судовому засіданні, заперечила щодо задоволення заяви про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку - госпіталізації особи, зазначеної в заяві як ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки с. Снігурівка Лановецького району Тернопільської області, вважає, що вона є передчасною, оскільки в матеріалах справи відсутні будь які належні та допустимі докази, що встановлення особи, щодо якої подано заяву, відсутній документ, котрий ідентифікує особу.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява лікаря-психіатра до задоволення не підлягає з наступних підстав.

У судовому засіданні зясовано, що на адресу суду надійшла заява лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_6 про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку - госпіталізацію особи, зазначеної в заяві як ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 до Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні для стаціонарного лікування за наявності тяжкого психічного розладу. Однак, для участі у справі в якості представника, за дорученням Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні прибув лікар психіатр ОСОБА_4

До заяви долучено висновок комісії лікарів, згідно якого вбачається, що особа, відносно якої зроблена заява, має тяжкий психічний розлад, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих та потребує госпіталізації у психіатричний стаціонар без її згоди.

Згідно ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу визначено підстави для госпіталізації особи в примусовому порядку до психіатричного закладу, а саме: особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до ст. 282 ЦПК України, залежно від встановлених обставин, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову у її задоволенні.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї, в силу ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

У 2006 році Верховною Радою України прийнято Закон Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини, стаття 17 якого передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ, як джерела права.

Стаття 8 Конвенції передбачає право людини на повагу до приватного життя та умови, за яких втручання в приватне життя є виправданим, серед яких, зокрема: законна підстава, законна ціль (мета), та додаткова умова, за якою втручання має бути необхідним в демократичному суспільстві. Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і зокрема, є пропорційним до поставленої законно мети. (справа Кутцнер проти Німеччини, п.60, та рішення від 18 грудня 2008 року Савіни проти України).

Поняття приватне життя у практиці ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, в т.ч. здоровя людини, медичне втручання, (Гласс проти Сполученого Королівства від 09 березня 2004 року), вільне розпорядження своїм тілом (Крістіна Гудвін проти Сполученого Королівства від 11 липня 2006 року).

А тому, суд зауважує, що примусова психіатрична допомога безперечно є втручанням у приватне життя особи, щодо якої лікарем психіатром внесено заяву до суду, в розумінні частини першої статті 8 Конвенції, і очевидно, для здійснення втручання слід дотриматися умов, визначених частиною другою зазначеної статті Конвенції.

Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги.

Однак, законний представник особи щодо якої подано заяву про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, у судове засідання не зявився, що позбавляє суд можливості ідентифікувати особу ОСОБА_5 відносно якого представником Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні подано до суду заяву про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу. Також, не зявився у судове засідання лікар психіатр ОСОБА_6, що безпосередньо складав заяву, що є підставою розгляду питання про примусову госпіталізацію особи, не надав суду необхідних відомостей. Відсутній у матеріалах справи документ, що посвідчує особу відносно якої подана заява.

Аналізуючи наданні заявником докази в їх сукупності, суд зауважує, що належних та допустимих фактичних даних, які свідчать про нагальну необхідність втручання в приватне життя шляхом госпіталізації особи, зазначеної в заяві як ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки с. Снігурівка Лановецького району Тернопільської області до Тернопільської обласної комунальної клінічно психоневрологічної лікарні для стаціонарного лікування, заявником не доведено, оскільки відсутні дані, що особа вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, які б обумовлювали її небезпеку для себе і оточуючих та суттєву шкоду її здоровю внаслідок погіршення психічного стану. Окрім цього, суд зазначає істотну обставину, котра виключає задоволення заяви те, що не надано жодного документа, котрий дозволяє ідентифікувати особу, відносно якої розглядається заява, і зазначена як ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 60, 212, 218, 223, 279-282, 294 ЦПК України, ст.13, 14, 16 Закону України "Про психіатричну допомогу ", суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_6 про госпіталізацію ОСОБА_5 до психіатричного закладу у примусовому порядку,без її згоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_7