УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні будинком та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 06 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила усунути перешкоди в користуванні будинком АДРЕСА_1, який є її власністю, виселивши з нього ОСОБА_5

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що відповідач ОСОБА_5 є її колишнім зятем, зареєстрований та проживає у вказаному будинку з 2000 року, але витрат на оплату комунальних послуг та утримання будинку не несе, у зв'язку із чим просила задовольнити позов.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 жовтня 2016 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди, які він чинить ОСОБА_4 у користуванні будинком АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_5 з будинку АДРЕСА_1

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 06 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та змінити рішення суду першої інстанції, задовольнивши її вимоги з підстав, на які вона посилалась в позовній заяві.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з наявності доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_5 систематично порушував правила співжиття, у зв'язку з чим проживання з ним у вказаному будинку є неможливим, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, дійшовши висновку, що між сторонами склались правовідносини, які випливають із порушення прав власника і необхідності захисту його майнових інтересів шляхом усунення перешкод в користуванні цим будинком шляхом виселення ОСОБА_5 з будинку без надання іншого житлового приміщення на підставі ст. 116 ЖК Української РСР.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що відповідач з 2000 року за згодою ОСОБА_4 проживав у житловому будинку АДРЕСА_1, у якому за згодою позивачки був зареєстрований 05 липня 2000 року, тобто поселився у житловий будинок за згодою його власника, як член її сім'ї (чоловік дочки власника будинку), а відтак набув прав і обов'язків, передбачених ст. 156 ЖК Української РСР, у зв'язку із чим суд дійшов обґрунтованого висновку, що припинення сімейних відносин з власником житлового будинку не позбавляє відповідача права користування займаним приміщенням.

При цьому апеляційним судом враховано, що обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка посилалася на порушення її права, як власника житлового будинку, та просила усунути перешкоди в користуванні цим житловим будинком шляхом виселення ОСОБА_5 саме з підстав ст. ст. 319 та 391 ЦК України, не посилаючись як на підстави для виселення на ст. 157 ЦК України та ст. 116 ЖК Української РСР.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Крім того, після відкриття касаційного провадження у справі ОСОБА_4 звернулася до суду касаційної інстанції із заявою про закриття провадження у справі у зв'язку із смертю відповідача, на підтвердження чого надала нотаріально завірену копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5, який помер 15 травня 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 340 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню в касаційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених ст. ст. 205 і 207 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 340 ЦПК України якщо суд першої або апеляційної інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони в спірних правовідносинах, що не допускають правонаступництва, після ухвалення рішення не може бути підставою для застосування положення ч. 1 цієї статті.

Зважаючи на вищевикладене у сукупності, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення апеляційного суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 340 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 06 лютого 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

М.Є. Червинська