689/27/17 Копія
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області в складі:

головуючої судді Пєнти І.В.,

суддів: Корніюк А.П. Талалай О.І.,

секретар Філіпчук О.С.,

за участю: апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, законного представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №689/27/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 29 вересня 2017 року (суддя Баськов М.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача ОСОБА_5, про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання стороною за договором купівлі-продажу житлового будинку.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача ОСОБА_5, про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання стороною за договором купівлі-продажу житлового будинку. В обґрунтування позову зазначала, що у травні 2014 року з метою поліпшення житлових умов вони з чоловіком ОСОБА_5 вирішили придбати житловий будинок по вул. Центральній, 124, в с. Правдівка. Однак стороною договору купівлі-продажу зазначеного будинку, продавцем якого був ОСОБА_6, вказаний син ОСОБА_7 Вказувала, що з продавцем за придбаний будинок розраховувалася саме вона, будинок був придбаний за їхні спільні з чоловіком кошти, оскільки син не працював, не мав постійного доходу, хворів та фактично перебував на її утриманні. Тому позивач вважає такий договір удаваним правочином, оскільки він фактично був укладений між продавцем ОСОБА_6 та нею, а не її сином ОСОБА_7 19 липня 2016 року ОСОБА_7 помер, спадщину прийняли вона та донька спадкодавця неповнолітня ОСОБА_3, від імені якої до нотаріуса із заявою звернулася ОСОБА_4, а ОСОБА_5, який є батьком спадкодавця, відмовився від спадщини на її користь. Вважаючи, що укладенням такого правочину були порушені її права як покупця вказаного житлового будинку, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав, та просила визнати частково недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку №124 по вул. Центральній в с. Правдівка Ярмолинецького району Хмельницької області, який був укладений 16 травня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу ОСОБА_8, в частині зазначення покупця за вказаним договором ОСОБА_7, визнати її належним покупцем вказаного жилого будинку, визнати недійсним свідоцтво про право власності на зазначений жилий будинок, видане ОСОБА_7

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 29 вересня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, яка є законним представником неповнолітньої ОСОБА_3, про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку №124 по вул. Центральній в с. Правдівка Ярмолинецького району Хмельницької області, який був укладений 16 травня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, визнання недійсним свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок та визнання ОСОБА_1 стороною за договором купівлі-продажу зазначеного житлового будинку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове рішення суду про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вважає оскаржуване рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, та невідповідністю висновків суду обставинам справи. Вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги та не надано належної правової оцінки показам свідків по справі та письмовим доказам наданих позивачем. На думку апелянта, рішення суду є невмотивованим, оскільки суд фактично переписав тези з позовної заяви, але дійшов іншого висновку. Зазначає, що суд не взяв до уваги вимоги закону та розяснення, викладені у п.11 постанови Пленуму ВСУ №14 «Про судове рішення у цивільній справі».

В судовому засіданні позивач та її представник, третя особа апеляційну скаргу підтримали.

Законний представник відповідача в судовому засіданні просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що 16 травня 2014 року між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_7 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Правдівка, вул. Центральна, буд. 124, Ярмолинецького району Хмельницької області, на земельній ділянці площею 0,25 га, якій присвоєно кадастровий номер :01:006:0031. За цією адресою розташовано: глинобитний житловий будинок А-1, житловою площею 31,1 кв.м., загальною площею 45,8 кв.м.; камінний сарай Б, камінний погріб В, огорожа з металевої сітки 1-2. Продаж будинку був вчинений за домовленістю сторін за 44348,00 грн., які отримані повністю готівкою продавцем від покупця до підписання цього договору (п.п.1.1., 1.2., 2.1. договору) (а.с. 7-8).

Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_8 та зареєстрований у реєстрі за №566 (а.с. 7-8). Право власності ОСОБА_7 на домоволодіння було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 5681658 (а.с. 9).

19 липня 2016 року ОСОБА_7 помер (а.с. 13). Спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 є його мати ОСОБА_1 та неповнолітня донька ОСОБА_3, в інтересах якої із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася законний представник (мати) ОСОБА_4 Батько померлого - ОСОБА_5 відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 (а.с. 45, 45 на звороті, 46).

Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

При укладенні удаваного правочину сторони мають намір своїми діями досягнути такого правового результату, який не є за законом наслідком даного волевиявлення, а намагаються досягнути іншого правового результату, про який вони фактично домовились.

Тобто, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину, удаваний правочин може бути вчинено його сторонами для приховування іншого правочину між цими ж сторонами. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на настання інших цивільно-правових наслідків, ніж ті, що передбачені правочином.

Із розяснень, які містяться в пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, на підставі статті 235 ЦК України необхідно визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України (ст. 60 ЦПК України в редакції Закону від 18 березня 2004 року № 1618-ІV) позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обовязків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Оскільки згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також зясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Разом з тим, ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями недійсним в частині покупця через його удаваність, не надала суду належних та допустимих доказів, які б достатньо й достовірно підтверджували обставини удаваності правочину.

Умовами договору (п. 2.1) визначено, що кошти в сумі 44348 грн. були повністю отримані продавцем від покупця, яким був ОСОБА_7 І своїм підписом продавець ОСОБА_6 підтвердив факт розрахунку за проданий житловий будинок з надвірними будівлями і відсутність до покупця претензій будь-якого фінансового характеру.

Крім того, у п.4.1 сторони договору купівлі-продажу підтвердили, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладення договору відповідає їх інтересам, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Сторони свідчили, що у тексті договору зафіксовані всі істотні умови, що стосуються договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами.

Дані обставини свідчать про те, що покупцем спірного житлового будинку за договором купівлі-продажу був саме ОСОБА_7, оскільки він домовився про істотні умови договору, та сплатив вартість житлового будинку.

Крім того, встановлено, що після купівлі будинку ОСОБА_7 прийняв нерухоме майно та вселився в будинок, здійснював у ньому ремонт, що підтверджується показами свідків та довідками Правдівської сільської ради Ярмолинецького району №1102, 1103 від 15.12.2016 року (а.с. 23).

Надані позивачем розписки про позику коштів на загальну суму 20 000 грн. та покази свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 не є належними та допустимими доказами набуття позивачкою прав та обовязків покупця за договором купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 15-17).

А тому, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи повно, надавши доказам належну оцінку, виходячи з того, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, а також того, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків суду та не містять посилання на докази, які б впливали на законність рішення суду.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав у межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 29 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2017 року.

Головуюча/підпис/ ОСОБА_13

Судді:/підписи/ ОСОБА_14

ОСОБА_15

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду І.В. Пєнта

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_16 Категорія № 5

Доповідач Пєнта І.В.