Справа № 177/1397/16-ц
Провадження № 2/177/148/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Коваль Н.В.

за участі секретаря Зборівської І.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_4 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до селянського фермерського господарства «Кристал», третя особа Управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області про стягнення заборгованості по орендній платі та розірвання договору оренди земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся позивач із вищевказаним позовом та з урахуванням уточнень просить розірвати договір оренди землі від 14 серпня 2008 року та стягнути з відповідача на свою користь 31956,22 грн. заборгованості по орендній платі.

Позивач посилається, на те, що 14 серпня 2008 року укладено договір оренди земельної ділянки між ним, як власником земельної ділянки розміром 6,570 га, розташованої на території Грузької сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДП № 050779, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 80, та Селянським Фермерським Господарством «Кристал» в особі голови ОСОБА_5.

Даний договір зареєстрований в Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії державному підприємстві «Центр Державного земельного кадастру» 10 березня 2009 року за № 43.

За період дії договору з боку відповідача допущені порушення умов договору та діючого законодавства в частині повної та своєчасної виплати орендної плати. Так, відповідно до п. 2.2 договору оренди земельної ділянки та додатку до договору відповідач зобов'язаний проводити виплату орендної плати в грошовій або натуральній формі з 15 серпня по 01 грудня кожного року (в листопаді) в розмірі 3 % від грошової оцінки земельної ділянки, що в сумі становить 2000 грн. За використання земельної ділянки сторони узгодили, що позивач буде отримувати орендну плату в грошовій формі. Однак в порушення умов договору оренди земельної ділянки відповідач не виплатив йому орендну плату за 2009 рік та 2015 рік.

Крім того, позивач зазначає, що у відповідності до умов договору відповідач несе відповідальність за несвоєчасну сплату орендної плати у вигляді пені у розмірі 0,2 % від суми орендної плати за кожен день прострочки, Оскільки відповідач не сплачує орендну плату за 2009 рік, яка складає 2000 грн., то станом на 01.06.2016 року період прострочення складає 2374 день, 09 грн. 47 коп. за кожен день прострочення, тобто сума пені складає 22484,78 грн.

Орендна плата за 2015 рік становить 1737,22 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, оскільки ОСОБА_1 орендна плата за договором оренди за 2015 рік виплачена, що підтверджується копією фіскального чека від 07.09.2017 року про поштовий переказ на суму 9541,91 грн., а до позовних вимог про стягнення орендної плати за 2009 рік і індексації застосувати строк позовної давності.

Представники третьої особи - Управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, при вирішенні даного спору покладались на розсуд суду (а.с. 36).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення.

В ході судового розгляду справи встановлено, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ДП № 050779 (а.с. 9) від 12 січня 2005 року у власності ОСОБА_1Ф є земельна ділянка загальною площею 6,570 га, на території Грузької сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області.

14 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем укладений договір оренди земельної ділянки розміром 6,570 га, який зареєстрований в Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії державному підприємстві «Центр Державного земельного кадастру» 10 березня 2009 року за № 43 (а.с. 3-4).

Вказана в договорі земельна ділянка передана відповідачу 14 серпня 2008 року, що підтверджується актом - прийому передачі земельної ділянки (а.с. 6) і не заперечується сторонами. Тобто, позивач зі свого боку повністю виконав свої зобовязання за договором.

Умовами договору від 14 серпня 2008 року передбачено наступне:

- сплата орендної плати у грошовій формі у розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки, що в сумі становить 2000 грн. (п. 2.2);

- сплата індексації;

- розмір орендної плати може бути змінений у випадку, передбаченому п. 2.2 цього Договору;

- договір укладено терміном на 10 років.

Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України та договором оренди.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законодавством як істотні.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобовязується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно вимог ст. 96 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), землекористувачі зобовязані своєчасно сплачувати земельний податок та орендну плату.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за несплату.

Згідно ст. 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України «Про оренду землі», внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Орендодавець зобовязаний: передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди; при передачі земельної ділянки в оренду забезпечувати відповідно до закону реалізацію прав третіх осіб щодо орендованої земельної ділянки; не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою; відшкодувати орендарю капітальні витрати, повязані з поліпшенням стану обєкта оренди, яке проводилося орендарем за згодою орендодавця; попередити орендаря про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самого об'єкта оренди.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про оренду землі», орендар земельної ділянки має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження; отримувати продукцію і доходи; здійснювати в установленому законодавством порядку за письмовою згодою орендодавця будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем. Орендар земельної ділянки зобовязаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо обєкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у пятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу державної податкової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25цьогоЗакону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ст. 141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже за змістом ст.ст. 24, 25, 32 Закону України «Про оренду землі», ч. 1 ст. 141 ЗК України, умов договору від 14 серпня 2008 року у разі невиконання орендарем обовязків, передбачених статтями 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та умов договору оренди земельної ділянки, щодо систематичної несплати орендної плати в установлений договором строк, договір може бути достроково розірваний за рішенням суду.

При розгляді справи встановлено, що відповідно до п. 4.1 договору за невиконання чи недостатнє виконання своїх обовязків за договором, сторони несуть відповідальність згідно діючого законодавства та цього договору.

У даній справі позивач, як на підставу розірвання договору оренди посилається на систематичну несплату орендної плати, посилаючись.

Проте суд звертає увагу на те, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по орендній платі (а.с. 11), у відповідача перед позивачем наявна заборгованість на дату звернення до суду лише за 2009 та 2015 роки. Крім того, позивач відмовлявся від отримання орендної плати за 2015 рік до розгляду справи в суді, що підтверджується його заявою від 12.12.2015 року. Однак, орендна плата за 2015 рік під час розгляду справи в суді сплачена, що не заперечується позивачем.

Отже, під час судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження посилання позивача на систематичну не сплату орендарем орендної плати.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем права позивача не порушені і підстави для дострокового розірвання договорів оренди, в звязку з систематичною невиплатою орендної плати, відсутні.

Щодо вимог позивача про стягнення орендної плати за 2009 рік представник відповідача заявив клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та пятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У постанові Верховного суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-152цс 14 зазначено, що за змістом ч.1 ст. 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і обєктивна можливість цієї особи знати обставини порушення її прав. При цьому норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх обєктивних прав, відтак обовязок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

У п. 137 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волков проти України», яке є обовязковим на території України, строк давності забезпечує правову визначеність та захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які вкрай важко спростувати, та дозволяє запобігти несправедливості, що може виникнути внаслідок рішень щодо подій, що мали місце у далекому минулому, та на підставі доказів, що з часом стають неналежними та недостатніми.

Судом встановлено та не оспорюється самими сторонами, а також закріплено умовами договору, що орендар сплачує орендну плату по договору не пізніше, як у термін від «15» серпня до «01» грудня кожного року. Тому строк позовної давності да даною вимогою сплинув 01 грудня 2012 року.

Згідно умов договору орендар, за погодженням з орендодавцем, може перенести термін виплати орендної плати, однак позивачем не надано до суду будь-яких доказів погодження такого терміну. Обставин, які б свідчили, що позивач, будучи власником спірної земельної ділянки, не мав можливості дізнатися про порушення свого права у межах строку позовної давності, у ході судового розгляду не встановлено.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогою про стягнення орендної плати за 2009 рік, позовні вимоги про стягнення індексації є похідними від цих вимог, а тому у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити.

Виходячи з вище викладеного, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному об'ємі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Так як позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, то понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1102,40 грн., відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають та покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 80, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до селянського фермерського господарства «Кристал», третя особа Управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області про стягнення заборгованості по орендній платі та розірвання договору оренди земельної ділянки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: