САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/106/16-ц
Провадження №2/726/11/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2017 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Тріски А. І., при секретарі Осипчук Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно: будинковолодіння по АДРЕСА_1

В позові посилається на те, що 25.06.1981 року його мати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану в м. Чернівці. Після реєстрації шлюбу вони проживали в АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер. На день його смерті, разом з ним в одній квартирі проживала його дружина ОСОБА_3. Оскільки остання була похилого віку, хвора і потребувала стороннього догляду, позивач змушений був проживати біля неї, доглядати її і допомагати у веденні хатнього господарства, у зв'язку з чим переїхав жити до своєї матері ОСОБА_3 в АДРЕСА_1

Вказує в позові на те, що з 2002 року, він здійснював догляд за своєю матір'ю із своєю дружиною ОСОБА_6. Далі ІНФОРМАЦІЯ_2 року, його мати ОСОБА_3 померла. Після її смерті, будучи спадкоємцем за законом та фактично проживаючи разом з нею на день її смерті, і продовжував там проживати після її смерті, тому є таким, що прийняв її спадщину, однак не оформив документи про прийняття спадщини.

Через кілька років він звернувся до нотаріальної контори, для реалізації спадкового права але йому було роз'яснено, що він пропустив встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини та не представив підтверджуючих документів проживання разом із спадкодавцем. Тому нотаріусом повідомленням від 22.07.2015 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено і запропоновано звернутись до суду за вирішенням питання про визначення додаткового строку на її прийняття.

Вказує також на те, що йому стало відомо, що його мати ОСОБА_3, 30.09.2003 року, склала заповіт на свого онука - ОСОБА_7. Але, оскільки, жодної з вимог закону від не дотримався, тобто, не проживав в будинку, що спадкується, 6 місяців до смерті на момент смерті та 6 місяців після смерті спадкодавця, а також не був зареєстрований в будинку по АДРЕСА_1, та не звернувся у нотаріальну контору із заявою на прийняття спадщини в 6-місячний термін спадкоємець за заповітом вважається таким, що спадщину не прийняв. ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_7 помер так і не прийнявши спадщину. Отже, дане спадкове майно переходить до спадкоємців першої черги за законом.

Крім нього у матері є дочка - ОСОБА_2, яка теж подала 19.09.2015 року в держнот контору заяву на прийняття спадщини від своєї матері, та їй не було видано відмови від нотаріуса. Як їм роз'яснила нотаріус другої Чернівецької держнот контори вона не має підстав для того, щоб не видати їй свідоцтво про право на спадщину, тому що вона згідно старого цивільного кодексу стверджує, що володіла документами на будинок на момент смерті спадкодавця, а також ощадними книжками спадкодавця і володіє ним по даний час, тобто, являється такою, що прийняла вчасно спадщину. Тому, позивач подав до нотаруса заяву з вимогою заборонити видачу свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2, оскільки він теж хоче встановити факт прийняття спадщини вчасно.

В позові вказує, що, усе про що стверджує ОСОБА_2 являється обманом, тому що вона не володіла документами спадкодавця на спадкове майно та ощадними книжками на час смерті спадкодавця. Тобто згідно старого кодексу, який діяв до 31.12.2003 року вона не являється такою, що дану спадщину прийняла.

Вважає, що оскільки в даному будинку ОСОБА_2 ніколи не була зареєстрована на момент смерті спадкодавця 6 місяців до смерті та 6 місяців після смерті у спадковому будинку не проживала, а також не звернулась у нот контору із заявою на прийняття спадщини у встановлений із законом строк та перший раз коли пересікла кордон України, вона вважається такою, що спадщину не прийняла.

Інших спадкоємців першої черги за законом не існує. А вище згадані члени сім'ї померлої не мають права на спадщину, вважає, що він є єдиним спадкоємцем її майна.

Просить суд, визнати його спадкоємцем, що спадщину прийняв вчасно, що стверджує довідка квартального комітету. ОСОБА_2, визнати такою, що спадщину не прийняла. Крім того просить визнати за ним право власності на будинок по АДРЕСА_1 який складається з літери А-жилий будинок, літери Г-сарай, Д-сарай, Є-сарай, Ж-вбиральня, 1-2 огорожа.

Позивач та його представники ОСОБА_6, ОСОБА_8 в судовому засіданні позов підтримав та дав пояснення аналогічні позовним вимогам. Просить позов задовольнити. Додатково пояснив, що він до 2005 року проживав по АДРЕСА_1, в прибудові до будинку. В 2005 році він переїхав до дружини і там жив ОСОБА_7. Вказав, що з 2002 року до 2005 року проживав у спірному будинку разом з дружиною і матір'ю, яку постійно доглядав. Сестру не бачив давно, вона навіть не приїздила на похорон матері, а приїхала перший раз за довгий час тільки 2014 року. Вказав, що ОСОБА_7 з 2001 року мав іншу жінку ОСОБА_9, 79 рн.нз якою в 2002 році народив дитину і проживали АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_10 в судовому засіданні позов не визнали та подали до суду заперечення на позов. Вказують на те, що доводи позивача на те, що він проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини є надуманими та не відповідають дійсності. Вказує, що на час смерті ОСОБА_3 в даному будинковолодіння проживав її син ОСОБА_7 разом із своєю сім'єю. Вона з 2003 року не проживає в Україні. Крім того вважають, що позовні вимоги «про визнання особи такою, що не прийняла спадщину» не передбачені чинним законодавством оскільки існує встановлений порядок згідно Закону України «Про нотаріат» та ЦК України. Просять в позові відмовити.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що вона знала сім'ю ОСОБА_3. Також вказала, що після смерті ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_7, його дружина та ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні дала покази аналогічні показам свідка ОСОБА_11 Крім того вказала, що за вказаною адресою: АДРЕСА_1 позивача ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні дала покази аналогічні показам свідка ОСОБА_11

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що він був знайомий з ОСОБА_7 та ОСОБА_3, оскільки залишав в них автомобіль, коли йшов на ринок для придбання продуктів. Позивача ніколи там не бачив.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показала, що її донька ОСОБА_16 з 2002 року була дружиною ОСОБА_7 і проживала з ним спільно до 2007 року по АДРЕСА_1.Вказала, що діти жили на кухні, а бабуся в кімнаті, оскільки будинок є однокімнатним. Зазначила, що дійсно біля хати була добудова, алде вона була зачинена коли вона відвідувала дітей.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показала, що вона була подругою ОСОБА_3 та проживала з нею по-сусідству. Вказала, що її доглядав онук ОСОБА_7 на якого вона і склала заповіт і який передав їй документи, щоб вона віддала їх його матері. Також їй відомо, що ОСОБА_3 склала на останнього заповіт. Крім того показала, що ОСОБА_7 його дружина та ОСОБА_3 жили в будинку в кімнаті з померлою бабусею. Крім них там також проживав ОСОБА_1 з жінкою в прибудові до будинку. Правовстановлюючі документи на будинок були в неї до 2014 року потім вона їх передала відповідачу ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що вона є дружиною позивача. Вказує, що позивач постійно проживав з матір'ю ОСОБА_3 Остаточно переїхали жити до будинку по АДРЕСА_1 в 2015 році. Також підтвердила, що в 2005 році в будинку проживав ОСОБА_7 Вона там проживала в будинку з кінця 2002 року коли навчалась в Чернівцях і до серпня 2003 року. Також вказала, що всі витрати по утриманню вказаного майна з моменту смерті ОСОБА_3 по 2005 рік оплачували вона та позивач. Вказала, що ОСОБА_7 з 2001 року мав іншу жінку ОСОБА_9, 79 рн.нз якою в 2002 році народив дитину і проживали АДРЕСА_2.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що він проживав по сусідству. Вказав, що за ОСОБА_3 доглядали позивач та його дружина, також вони обробляли город, оскільки ОСОБА_3 вже не могла його обробляти. Крім того вказав, що ОСОБА_7 з'явився в даному господарстві через 2-3 роки після смерті ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що знає позивача з 1990 року. Також свідок вказав, що останній жив по АДРЕСА_1 до 2005 року. та повернувся проживати туди у 2012 році.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 показав, що позивач є його зятем і жив по АДРЕСА_1 до 2005 року постійно. Крім того вони до нього часто приїжджали з жінкою та вони разом обробляли город. Донька проживала там у спірному будинку з позивачем з 2001 до 2003 року постійно, а потім вони її забрали, а позивач залишився там проживати.

Свідок ОСОБА_20, в судовому засіданні дав покази аналогічні показам свідка ОСОБА_19

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали спадкової справи №58/2015 р. померлої ОСОБА_3 вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 07.06.1950 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на будівлю або право будівництва у АДРЕСА_1

Встановлено, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 складається з житлового будинку літ. А, сараю літ. Г, сараю літ. Д, сараю літ. Е, вбиральні літ. Ж, огорожі 1-2. інвентаризаційною вартістю 108900,00 грн.

Також встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали шлюб 25.06.1981 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4 За життя, а саме 24.03.1981 року, останній склав заповіт, яким заповів все своє майно ОСОБА_21. Після смерті чоловіка остання продовжила проживати у вказаному вище будинку, та фактично вступила в управління спадковим майном. За життя остання не переоформляла правовстановлюючі документи на будинковолодіння по АДРЕСА_1 та не оформила право власності на нього.

Крім того, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_3 За життя, а саме 30.09.2003 року, остання склав заповіт, яким заповіла все своє майно, все те що буде їй належати на день смерті, чи те на що вона буде мати право на день смерті заповіла ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року при цьому за життя право власності на спадкове майно не переоформляв. Також встановлено, що у померлої було двоє дітей: сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Також встановлено, що на момент смерті ОСОБА_3, в даному господарстві тимчасово (час від часу) проживали як померлий ОСОБА_7 так і позивач ОСОБА_1 Однак факт постійного проживання достеменно встановити не можливо, оскільки вони проживали без реєстрації та докази відносно цих обставин є суперечливими.

Встановлено, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 у зв'язку з пропуском строку подання заяви на прийняття спадщини та не надання доказів про постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому вважається таким, що не прийняв спадщину.

Згідно вимог ст. ст. 524, 527 ЦК України (в редакції 1963 року) який був чинний на момент відкриття спадщини Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ст. ст. 534, 548 ЦК України (в редакції 1963 року), який був чинний на момент відкриття спадщини, Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), який був чинний на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, відповідно до ст.57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Обставини справи, згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі.

Виходячи з обставин встановлених по справі, на підставі наведеного, суд приходить до наступних висновків.

На момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 їй належало будинковолодіння по АДРЕСА_1, оскільки вона фактично вступила в управління спадковим майном після смерті свого чоловіка ОСОБА_4, тобто прийняла спадщину після його смерті.

В судовому засіданні, з показів свідків та досліджених доказів, аналізуючи їх в сукупності, встановлено, що на момент смерті ОСОБА_3 разом із нею проживали позивач ОСОБА_1 та її онук ОСОБА_7 на користь якого померла склала заповіт. Однак встановити факт постійного проживання одного з них чи обох не можливо.

Крім того не знайшло підтвердження чи спростування обставина на яку вказали, що ОСОБА_7 з 2001 року мав іншу жінку ОСОБА_9, 79 року народження , з якою в 2002 році народив дитину і проживали постійно по АДРЕСА_2 оскільки вона не з'явилась до суду на неодноразові виклики.

Суд не має можливості встановити, що саме ОСОБА_7 фактично вступив в управління спадковим майном після смерті ОСОБА_3, тобто прийняв спадщину після її смерті, хоча і не встиг за життя оформити правовстановлюючі документи на спадщину.

В даному випадку спадкування за законом мало б місце, однак воно було змінено заповітом, тому позивач ОСОБА_1 не може вважатися таким що прийняв спадщину, хоча і проживав на момент смерті з спадкодавцем.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, тому в заявленому позові слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 524, 527, 534, 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року) ст. ст. 1233, 1234, 1261, 1268, 1270 прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 30, 57, 59, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області, через Садгірський районний суд м.Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя А. І. Тріска