АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1118/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 24 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
секретарОСОБА_5

за участю:

представників позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7

відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 березня 2017 року у справі за позовом Товариства співвласників багатоквартирного будинку «Добробут» до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8 про стягнення внесків на утримання будинку і прибудинкової території, -

в с т а н о в и л а :

28 березня 2016 року Товариство співвласників багатоквартирного будинку «Добробут» звернулось до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що мешканці квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8 мають заборгованість зі сплати внесків на утримання будинку і прибудинкової території за період з вересня 2012 року по березень 2016 року в сумі 2035,41 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_9 і ОСОБА_8 на користь ТСББ «Добробут» 1815,40 грн. заборгованості по утриманню будинку та прибудинкової території.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_9 і ОСОБА_8 на користь ТСББ «Добробут» по 614,53 грн. судових витрат з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно ЯЯЯ № 627753 від 18.07.2006 року власниками квартири № 113 по вул. 40-річчя Перемоги, 16 в м. Сміла, є ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 по 1/3 частині кожний (а.с. 66).

ОСОБА_11 померла 30 червня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-СР № 067163 від 02.07.2007 року (а.с. 37).

Після смерті ОСОБА_11 спадщину прийняв ОСОБА_8, однак свідоцтво про право на спадщину не отримав (а.с. 63, 106).

Таким чином, на час предявлення позову відповідач у справі ОСОБА_11 померла.

Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що оскільки ОСОБА_11 померла до строку, який охоплюється позовними вимогами і спадщину після неї прийняв ОСОБА_8, який також є відповідачем у справі, слід відмовити в позові до ОСОБА_11

Частиною 4 ст. 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Підставами для закриття провадження у справі є обставини, які підтверджують: неправомірність виникнення процесу (п. 1, 2, 5 ЦПК України); неможливість його подальшого продовження (п. 6, 7 ЦПК України); недоцільність його продовження (п. 3, 4 ЦПК України).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, у звязку з відсутністю у відповідача ОСОБА_11 цивільної процесуальної правоздатності, суд повинен був закрити провадження у справі в частині позовних вимог ТСББ «Добробут» до ОСОБА_11 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Однак, вказана обставина не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 185 від 11 квітня 2013 року з 1 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року для мешканців 2-9 поверхів ТСББ «Добробут» було встановлено тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 1,82 грн. за квадратний метр загальної площі (а.с. 10).

Рішенням Загальних зборів ТСББ «Добробут» від 29 квітня 2014 року визначено тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 1,72 грн. за квадратний метр (а.с. 12).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо належності як доказу протоколу Загальних зборів ТСББ «Добробут» від 29 квітня 2014 року в частині затвердження тарифів на послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Так, дане рішення Загальних зборів є чинним, відповідачами в судовому порядку не оскаржувалось, а протокол Загальних зборів лише фіксує факт ухвалення вказаного рішення ТСББ «Добробут».

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території вбачається, що відповідачі припинили сплачувати внески з жовтня 2012 року (а.с. 7).

Судом першої інстанції вірно визначено суму заборгованості у межах строку позовної давності, тобто з березня 2013 року по березень 2016 року в розмірі 1815,40 грн.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта про те, що судом не враховано наявність у відповідача ОСОБА_9 пільги зі сплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 50 %. Так, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що сума заборгованості визначена з урахуванням пільги (а.с. 7).

До складу тарифу на послуги з утримання будинку та прибудинкової території входить: прибирання прибудинкової території; технічне обслуговування ліфтів; технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем водопостачання, водовідведення, теплопостачання; освітлення місць загального користування; енергопостачання ліфтів; обслуговування дим.вент.каналів; поточний ремонт; дератизація; накладні витрати (а.с. 10 зворот).

Колегія суддів вважає, що оскільки відповідачі є власниками приміщення у житловому комплексі, в якому створено ТСББ, вони зобов'язані здійснювати платежі та внески на утримання, ремонт спільного мана, (також і незалежно від членства в об'єднанні) за наявності підтверджених витрат на управління, утримання збереження будинку, тому така сума підлягає стягненню.

При цьому відсутність відповідного договору між споживачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території та їх виконавцем не є підставою для не стягнення заборгованості з їх оплати, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Крім того, статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що саме споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, та оплачувати надані житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, відсутність договору між сторонами не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта, що оскільки відповідачу ОСОБА_8 належить 1/3 частина квартири, а після смерті ОСОБА_11 частка відповідача ОСОБА_9 складає 2/3 частини квартири, суд повинен стягувати заборгованість пропорційно до часток відповідачів.

Так, згідно довідок Смілянської державної нотаріальної контори спадщину після смерті ОСОБА_11 прийняв саме ОСОБА_8, а не ОСОБА_9, як вказує апелянт. Крім того, на даний час свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину квартири, яка належала ОСОБА_11 не видане.

Однак, суд першої інстанції вірно визначив, що оскільки особовий рахунок зі сплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території співвласниками квартири не був розподілений відповідно до розміру їх часток, відповідачі є солідарними боржниками перед ТСББ «Добробут».

Враховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів прийшов до вірного висновку щодо наявності у відповідачів заборгованості зі сплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з березня 2013 року по березень 2016 року в розмірі 1815,40 грн. та стягнув у солідарному порядку вказану суму із відповідачів.

Колегія суддів погоджується з твердженням апелянта, що при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідач ОСОБА_8 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як інвалід 2 групи та безпідставно стягнуто з нього судові витрати.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 1 березня 2017 року у справі № 6-152цс17, згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 88 ЦПК України, зокрема якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, суд першої інстанції не правильно визначив, що із відповідачів слід стягнути на користь позивача понесені останнім судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Судові витрати підлягають до стягнення лише з відповідача ОСОБА_9 пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 614,53 грн.

З огляду на викладене, оскільки суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з неправильним застосування норм процесуального права, рішення суду першої інстанції підлягає до зміни, а саме: скасуванню його в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_8 на користь ТСББ «Добробут» в розмірі 614,53 грн. та необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині, а в решті частини рішення залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 березня 2017 року у справі за позовом Товариства співвласників багатоквартирного будинку «Добробут» до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8 про стягнення внесків на утримання будинків і прибудинкової території змінити, скасувавши його в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_8 на користь ТСББ «Добробут» в розмірі 614,53 грн. та відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині, а в решті частини рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :