Провадження № 2/752/1367/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
03.05.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Колдіної О.О.
з участю секретаря - Овдій А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.01.2016 року о 15.56 год. в місті Києві на перехресті вулиць Кіровоградська та Монтажників сталась дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобілем НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1
Дана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія ОСОБА_2 відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 25.02.2016 року.
Крім того, позивач посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому була завдана моральна шкода, яка виразилась у необхідності здійснювати паперову тяганину, намагання оформити виплату у страхових компаніях, хвилюваннях з приводу неможливості вирішення питання про відшкодування збитків у добровільному порядку, зміною способу життя, душевних хвилюваннях.
Моральну шкоду він оцінює в 2000 гривень.
На підставі положень ст.ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В ході судового розгляду позивач та його представник підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просили суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся судом про місце і час розгляду справи належним чином, шляхом розміщення оголошення у в газеті «Урядовий кур'єр», № 42 від 03.03.2017 року.
В зв»язку з належним повідомленням відповідача про місце і час судового розгляду на підставі положень ст.ст. 74, 76 ЦПК України, за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.
Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 30.01.2016 року о 15.56 год. в місті Києві на перехресті вулиць Кіровоградська та Монтажників, сталась дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобілем «Citroen Jumry», д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_1
Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 25.02.2016 р. встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія ОСОБА_2
В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Тобто, наявність вини в діях ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 30.01.2016 р., в даному випадку встановлена судовим рішенням і не підлягає доказуванню.
Транспортний засіб «Citroen Jumry» д.н.з.НОМЕР_5 відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить позивачу у справі.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Citroen Jumry» д.н.з. НОМЕР_6 зазнав механічних пошкоджень.
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з роз'ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.
Оскільки на день розгляду справи суду не надано доказів, що відповідач ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Renault Kangoo» без відповідних повноважень, суд приходить до висновку, що саме він повинен нести відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов'язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність.
Згідно з ст.985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку.
Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.
З матеріалів справи вбачається, що згідно централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України було укладено два договори обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме:
-договір (поліс) №АІ/6881474 від 28.04.2015 року, страховиком по якому є ПРАТ «Українська пожежна страхова компанія», страхувальник ОСОБА_3;
- договір (поліс)№АЕ/7043432 від 26.12.2015 року, Страховиком по якому є ПРАТ «Українська транспортна страхова компанія».
Листом від 31.03.2016 року за вих. №69-16 К ПрАТ Українська транспортна страхова компанія» повідомила позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв'язку із тим, що транспортний засіб «Renault Kangoo»,д.н.з. НОМЕР_7 забезпечено двома договорами обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності, а саме полісом №АІ/6881474, який виданий ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія», та полісом №АЕ/7043432, який виданий ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», і зазначено, що договір обов'язкового страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/7043432 є нікчемним, оскільки є укладеним пізніше, ніж поліс№АІ/6881474, рекомендовано звернутись до ПРАТ «Українська пожежна страхова компанія».
Листом від 06.06.2016 року за вих. №81 ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія» відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що страхувальником за полісом №АІ/6881474 є громадянин ОСОБА_3, котрий на відповідний запит страхової компанії повідомив, що не володіє інформацією про дорожньо -транспортну пригоду, яка мала місце 30.01.2016 року та про будь -які інші договори цивільно -правової відповідальності на автомобіль «Renault Kangoo» д.н.з. НОМЕР_7. Одночасно зазначив, що вказаний автомобіль 30.01.2016 року знаходився у м.Обухів за місцем проживання ОСОБА_3, у зв'язку із чим позивачу рекомендовано звернутись безпосередньо ОСОБА_2, якого визнано винним у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди чи до ПРАТ «Українська транспортна страхова компанія».
Відповідно до правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 р. у справі № 6-927цс16 в порядку перегляду судових рішень у цивільних справах в зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, Верховний Суд України зазначив, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Враховуючи цивільно - правові відносини, які склались між сторонами, суд вважає, правомірним звернення стягнення шкоди заподіяної дорожньо -транспортною пригодою, належному позивачу автомобілю «CitroenJumry» безпосердьо з особи винної у її заподіянні ОСОБА_2
Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідачем у справі не надано доказів на спростування доказів, наданих позивачем на підтвердження розміру завданих матеріальних збитків.
В силу положень ст.11 ЦПК України суд позбалвений можливості вийти за межі заявлених позовних вимог.
Вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди, на думку суду, підлягають задоволенню , виходячи з наступного.
Судом встановлено, що у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, пошкодженням автомобіля, позивач, як власник транспортного засобу «Citroen Jumry», зазнав моральних страждань, оскільки тривалий час не міг вирішити питання щодо проведення відновлювального ремонту, в звязку з чим змінився нормальний спосіб життя, тривалий час вирішується питання щодо відшкодування матеріальної шкоди.
Відповідно до роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Крім того, згідно з ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.
При з'ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.
Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 гривень є обґрунтованимита підлягають задоволеннюв повному обсязі, оскільки, суд вважає, що пошкодження автомобіля, який є власністю позивача, призводить до душевних страждань, зміну способу життя в зв'язку з тривалим вирішенням питання щодо проведення відновлювального ремонту автомобіля.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають задоволенню повністю.
Питання щодо відшкодування судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути судові витрати у справі з відповідача.
Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 88, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя