Провадження № 2/537/463/2017
Справа № 537/788/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2017 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Сьоря С.І. при секретарі Яворській А.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до юридичної особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою відповідно до якої просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ України» на її користь 34 347,17 грн. 17 коп. страхового відшкодування.

Свої вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_2 07.01.2015 року, близько 11 год. 45 хв. в м.Кременчуці на Набережній лейтенанта Дніпрова, керуючи автомобілем НОМЕР_1, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під її керуванням, яка рухалася ліворуч в попутному напрямку. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні ушкодження. В ході оформлення матеріалів ДТП працівником ДАІ відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Не зважаючи не це, в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення Кременчуцьким районним судом Полтавської області було винесено постанову, якою ОСОБА_2 було визнано невинним у вчиненні даного адміністративного правопорушення. Таке рішення було залишене без змін Апеляційним судом Полтавської області. Під час прийняття рішення як Кременчуцький районний суд так і Апеляційний суд Полтавської області посилалися на висновок № 1130 судової автотехнічної експертизи від 26.01.2016 року, відповідно до якого розрахунки проводилися по двох варіантах: I - по показам водія ОСОБА_1, відповідно до яких в момент початку маневру повороту ліворуч автомобілем «ВАЗ-21043» для заїзду на АЗС, автомобіль «Тойота» вже знаходився у стадії обгону на зустрічній смузі руху; II- по показам водія ОСОБА_2 відповідно до яких в момент початку маневру

повороту ліворуч автомобілем «ВАЗ-21043» для заїзду на АЗС, автомобіль «Тойота»

знаходився позаду автомобіля «ВАЗ-21043», в межах однієї з ним смуги руху. При цьому як суд першої інстанції, так і Апеляційний суд Полтавської області врахували при прийнятті своїх відповідних рішень лише II варіант - по показам водія ОСОБА_2, хоча у матеріалах справи мався відеозапис із камери спостереження АЗС, при в'їзді на яку сталася дана ДТП, де чітко зафіксовано, що задовго до початку маневру повороту ліворуч автомобілем «ВАЗ-21043», автомобіль «Тойота» під її керуванням вже рухається по смузі зустрічного руху, перебуваючи в стадії обгону. У зв'язку з тим, що Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено можливості касаційного оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, її представник, адвокат ОСОБА_3 звернувся з адвокатським запитом до Полтавського відділення Харківського НДІСЕ про проведення автотехнічного дослідження за матеріалами даної дорожньо-транспортної пригоди надавши у розпорядження експертам фотокопії матеріалів справи про адміністративне правопорушення та матеріали відеозапису із камери спостереження АЗС. За результатами проведеного дослідження експертом Полтавського відділення ХНДІСЕ було зроблено висновок №619 від 22.09.2016 року, що відповідно до матеріалів відеозапису та пояснень учасників, схеми ДТП винним у вчиненні даної ДТП є саме водій автомобіля «ВАЗ-21043» ОСОБА_2

При цьому, на підставі даних матеріалів відеозапису, експерт провів дослідження лише по одному варіанту, зробивши висновок, що у момент початку маневру повороту ліворуч автомобілем «ВАЗ-21043», автомобіль «Тойота» перебував у стадії обгону, на зустрічній смузі для руху. При цьому, відповідно до висновків № 619 експертного автотехнічного дослідження №619 від 22.09.2016 року в даній дорожній ситуації, дії водія автомобіля «ВАЗ-21043» ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 10.1 «Правил дорожньою руху України» і з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв'язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. Після отримання даного висновку експертного автотехнічного дослідження, вона звернулася із відповідною заявою до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» про здійснення страхового відшкодування оціненої шкоди, завданої забезпеченим транспортним засобом, оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_3 відповідно до полісу АІ/7437714 була застрахована саме у ПрАТ СК «ПЗУ Україна». Разом із висновком експертного автотехнічного дослідження та заявою про здійснення страхового відшкодування, страховику також було надано і висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 7 від 16.01.2015 року, згідно з яким було оцінено заподіяну позивачеві шкоду внаслідок пошкодження належного їй автомобіля « Тойота Венза» державний номерний знак НОМЕР_4. При цьому заява про проведення даного дослідження находила саме від ПрАТ СК «ПЗУ Україна». Згідно з висновками даного експертного автотоварознавчого дослідження, розмір заподіяної шкоди складає 34 347 грн. 17 коп. За результатами розгляду цієї заяви, своїм листом за вих. № 398-31 від 18.01.2017 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відмовила їй у здійсненні страховою відшкодування, посилаючись на відсутність постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, якою б водія забезпеченого транспортною засобу «ВАЗ-21043» державний номерний знак НОМЕР_5 було б притягнуто до відповідальності. Враховуючи, що відповідно до умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з полісом серії АІ/74377714 ліміт відповідальності страховика складає 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень, а розмір заподіяної їй шкоди складає 34 347,17 грн., що не перевищує суми ліміту страхового відшкодування, отже всю заподіяну їй шкоду повинен відшкодувати саме відповідач ПрАТ СК «ПЗУ Україна».

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав та просив задовольнити, з підстав зазначених в позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в судове засідання не зявився, хоча завчасно направив до суду заперечення проти позову, в яких просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в звязку з їх безпідставністю та не обґрунтованістю.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча завчасно направив до суду пояснення по справі, в яких просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в звязку з їх безпідставністю та не обґрунтованістю.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, представника відповідача та третьої особи на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення представника позивача, експерта, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи суд встановив наступне:

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні 07 січня 2015 року близько 11 год. 45 хв. в м.Кременчуці по вул. Набережна лейтенанта Дніпра відбулась дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_6, під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_7, під керуванням водія ОСОБА_1, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №7, складеного 16.01.2015 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля НОМЕР_7 складає величину 34 347,17 грн..

Як встановлено судом, на час вчинення дорожньо транспортної пригоди був діючим договір обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19.09.2014 року (поліс №АІ/7437714), що укладений між ОСОБА_5 та ПрАТ СК «ПЗУ Україна та відповідно до вказаного договору застрахованим є транспортний засіб - автомобіль НОМЕР_8.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Ст.32 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує, зокрема, шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону;

09.01.2015 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ СК «ПЗУ Україна із заявою про настання страхового випадку, у зв»язку з пошкодженням транспортного засобу автомобіля НОМЕР_7 під час події, яка відбулася 07.01.2015 року.

29.12.2016 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ СК «ПЗУ Україна з заявою про виплату страхового відшкодування, в звязку з пошкодженням транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_7 під час дорожньо транспортної пригоди, яка відбулась 07.01.2015 року за участю водія автомобіля НОМЕР_9 ОСОБА_2.

Листом від 26.01.2017 року за вих..№705-31 ПрАТ СК «ПЗУ Україна відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, оскільки постановою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23.02.2016 року встановлено, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно правової відповідальності.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У п.4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз»яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

За наслідками вказаної вище дорожньо транспортної пригоди за участю автомобіля НОМЕР_9, під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_7, під керуванням водія ОСОБА_1, 07.01.2015 року було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 №630849 про вчинення водієм ОСОБА_2 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КупАП.

Згідно постанови Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 лютого 2016 року, яка залишена без змін постановою апеляційного суду Полтавської області від 28 квітня 2016 року, встановлено, що 07.01.2015 року близько 11 год. 45 хв. в м.Кременчуці по вул. Набережна лейтенанта Дніпра відбулась дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_9, під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_7, під керуванням водія ОСОБА_1, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, при цьому провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КупАП, через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Між тим, відповідно до ст..1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до розяснень, що викладені у п.8 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» спір про відшкодування шкоди, завданої самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Враховуючи викладене, а також те, що в даному випадку позивачу завдано шкоду внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, то спір про відшкодування цієї шкоди повинен вирішуватись за правилами ст..1188 ЦК України.

Як вбачається із змісту вказаної вище постанови Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23.02.2016 року, суд на підставі відомостей, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення АП1 №630849 від 07.01.2015 року, пояснень ОСОБА_6, ОСОБА_1, висновків, що викладені у висновку автотехнічної експертизи №1130 від 26.01.2016 року, прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, що передбачене ст..124 КУпАП, а вина у його вчиненні не доведена.

У постанові апеляційного суду Полтавської області від 28.04.2016 року, якою залишено без змін постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23.02.2016 року, вказано, що висновки судді про відсутність у діях ОСОБА_2 невідповідностей вимогам правил дорожнього руху України узгоджуються з наявними доказами, відповідають фактичним обставинам справи та є правильними.

При обґрунтуванні позовних вимог та в судовому засіданні представник позивача посилається на те, що при розгляді судами справи про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП було поверхово досліджено наявні у справі докази, зокрема поверхово досліджено відеозапис пригоди з камери відеоспостереження, встановленої на АЗС №34 та не надано йому належну оцінку, оскільки із вказаного відеозапису, в сукупності з іншими матеріалами справи про адміністративне правопорушення, вбачається, що саме ОСОБА_6 порушив вимоги ПДР України та ці порушення, з технічної точки зору, знаходились в причинному звязку з настанням дорожньо - транспортної пригоди, при цьому ці його висновки також ґрунтуються на висновку №619 експертного автотехнічного дослідження, складеного 22.09.2016 року експертом ОСОБА_7, який при проведенні експертного дослідження, окрім інших матеріалів, також досліджував і вказаний відеозапис.

Між тим, у постанові апеляційного суду Полтавської області від 28.04.2016 року, якою залишено без змін постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23.02.2016 року, вказано, що в суді апеляційної інстанції досліджувався відеозапис пригоди з камери відеоспостереження, встановленої на АЗС №34 та зазначено, що доводи представників ОСОБА_1 про те, що відеозапис події не був предметом дослідження судового експерта спростовуються наявним у матеріалах справи диском з відміткою ХНДІСЕ про дослідження цього доказу.

Як вбачається з висновку №619 експертного автотехнічного дослідження, складеного 22.09.2016 року експертом ОСОБА_7, на підставі наданих йому матеріалів та з урахуванням наданого відеозапису з камери відеоспостереження, з моменту появи автомобіля «Toyota Venza» в полі зору відеокамери до моменту зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21043», коли останній почав виконувати маневр повороту ліворуч, автомобіль «Toyota Venza» знаходився у стадії обгону, тобто рухався по зустрічній смузі; в даній дорожній ситуації, дії водія автомобіля «ВАЗ-21043» ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.10.1 «Правил дорожнього руху України» і з технічної точки зору знаходились в причинному звязку з настанням дорожньо - транспортної пригоди; встановити чи відповідали в даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «Toyota Venza» ОСОБА_1 вимогам ПДР України та чи знаходилися вони у причинному зв»язку з настанням даної дорожньо транспортної пригоди експертним шляхом неможливо з мотивів, викладених у дослідницькій частині висновку.

Експерт ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що ним на підставі матеріалів, які були надані адвокатом ОСОБА_3, було проведено експертне автотехнічне дослідження за наслідками якого 22.09.2016 року складено висновок №619. При проведенні дослідження було експертним шляхом встановлено, що з моменту появи автомобіля «Toyota Venza» в полі зору відеокамери до моменту зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21043», коли останній почав виконувати маневр повороту ліворуч, автомобіль «Toyota Venza» знаходився у стадії обгону, тобто рухався по зустрічній смузі. Тобто в даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «ВАЗ-21043» не відповідали вимогам п.10.1 «Правил дорожнього руху України» і з технічної точки зору знаходились в причинному звязку з настанням дорожньо - транспортної пригоди. За відсутності у наданих на дослідження матеріалах відомостей про час руху автомобіля «ВАЗ-21043» з моменту зміни ним напрямку руху ліворуч та до моменту зіткнення, встановити, чи відповідали в даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «Toyota Venza» вимогам ПДР України та чи знаходилися вони у причинному зв»язку з настанням даної дорожньо транспортної пригоди експертним шляхом не виявилось можливим.

Виходячи із висновку №619 експертного автотехнічного дослідження, складеного 22.09.2016 року експертом ОСОБА_7 та пояснень експерта, що були надані ним в судовому засіданні вбачається, що при проведенні вказаного експертного автотехнічного дослідження експертом було зроблено висновки про невідповідність дій водія ОСОБА_2, в даній дорожній ситуації, вимогам п.10.1 ПДР України та про знаходження цих дій, з технічної точки зору, у причинному зв»язку з настанням дорожньо транспортної пригоди, а висновок про відповідність чи не відповідність дій ОСОБА_1, в даній дорожній ситуації, вимогам ПДР України та про їх знаходження чи навпаки про їх не знаходження у причинному зв»язку з настанням дорожньо транспортної пригоди, фактично не надано, у зв»язку з відсутностю у наданих на дослідження матеріалах відомостей про час руху автомобіля «ВАЗ-21043» з моменту зміни ним напрямку руху ліворуч та до моменту зіткнення.

Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, а також те, що постановою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 лютого 2016 року, яка залишена без змін постановою апеляційного суду Полтавської області від 28 квітня 2016 року, провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення та недоведеністю його вини, тобто вказаними постановами судів не встановлено факту вчинення ОСОБА_2 дій, внаслідок яких було спричинено шкоду позивачу, а в даному випадку саме встановлення факту наявності вини ОСОБА_2 у спричиненні шкоди позивачу є підставою для відшкодування цієї шкоди, зокрема і підставою для виплати страховиком страхового відшкодування, наданий позивачем суду висновок №619 експертного автотехнічного дослідження, який складеного 22.09.2016 року експертом ОСОБА_7 є неповним, оскільки не містить висновків про відповідність чи невідповідність дій ОСОБА_1, в даній дорожній ситуації, вимогам ПДР України, то суд приходить до висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити в звязку з їх необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 22, 23, 979, 990, 988, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: