УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_8, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 08 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила усунути перешкоди їй у здійсненні права власності шляхом виселення відповідачів з 13/25 частки житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що вона є власником 13/25 частки вказаного житлового будинку на підставі договору дарування від 30 травня 2016 року. Згідно з даними будинкової книги у будинку зареєстровані ОСОБА_9, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Позивачка вказувала, що у зв'язку з укладення договору дарування від 30 травня 2016 року право власності ОСОБА_9 на вказану частку будинку було припинено, а тому припинено і право проживання та користування спірним житлом відповідачів, оскільки їх право є похідним від права колишнього власника ОСОБА_9

Посилаючись на те, що відповідачі створюють їй перешкоди у користуванні своїм майном та ігнорують її звернення щодо виселення з будинку, ОСОБА_4 просила задовольнити позов.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 22 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 08 листопада

2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Хмельницького міськрайонного суду від 22 серпня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_5, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, виходили з того, що позивачем не наведено правової підстави саме виселення відповідачів (що є категорією житлового права на відміну від втрати права користування житлом), як способу усунення перешкод в користуванні належним позивачу майном, а також врахували, що належна позивачу частка в будинку не виділена в натурі, у зв'язку із чим неможливо визначити, з яких саме приміщень можуть бути виселені відповідачі, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 22 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області

від 08 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович