Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.09.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: судді Леміш О.М.,

при секретарі Химинець О.Я.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1М

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в м. Ужгород за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3С про визнання права власності ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позову ОСОБА_2І наводить ті обставини, що 27 лютого 2016 року позивач звернулась до нотаріуса, відповідача по справі з метою отримати свідоцтво про право на спадщину на майно в розмірі 1/8 частини будинку № 33 по вул. Лавріщева в м. Ужгороді, яка відкрилася після смерті її сестри ОСОБА_4, що підтверджується виданим нею заповітом та свідоцтвом про її смерть.

Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/8 частину будинку, оскільки така належить померлій на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23.10.1985р. по справі № 2-599/85, а на запит нотаріуса суд повідомив, що згідно вказаного рішення суд не виділяв померлій ОСОБА_4 частину у вказаному будинку. Фактично склалася ситуація, коли в архіві АПБ м. Ужгорода, наявне рішення суду, з одним текстом резолютивної частини, з відміткою БТІ за 15.03.1986р., про реєстрацію, а в архіві суду з іншим, в якому відсутній текст про визнання права власності за позивачем та її сестрою.

Позивач вважає відмову нотаріуса такою, що суперечить її праву на спадщину .

Позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини для отримання свідоцтва про спадщину , про те їй нотаріусом було відмовлено у видачі такого .

Вказану відмову позивачка вважає неправомірною , у зв"язку з чим позивачка і змушена звернутися до суду для вирішення даного питання.

В судовому засіданні представник позивача позов із наведених у ньому мотивів підтримала та просила суд такий задовільнити.

Відповідач в судове засідання не з"явилась .не повідомивши суд про причини неявки, хоча про час та місце судового розгляду була повідомлена. Так як, суд не має відомостей про причину неявки відповідача, то розглядає справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, що передбачено ч. 4 ст. 169 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що 27 лютого 2016 року позивач звернулась до нотаріуса, відповідача по справі з метою отримати свідоцтво про право на спадщину на майно в розмірі 1/8 частини будинку № 33 по вул. Лавріщева в м. Ужгороді, яка відкрилася після смерті її сестри ОСОБА_4, що підтверджується виданим нею заповітом та свідоцтвом про її смерть.

Відповідно до довідки-характеристики виданої АПБ м. Ужгорода 25 лютого 2016 року № 4, співвласниками будинку № 33 по вул. Лавріщева в м. Ужгороді є ОСОБА_4 - 1/8 частина, ОСОБА_2 - 1/8 частина, ОСОБА_5 - 6/8 відповідно.

Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/8 частину будинку, оскільки така належить померлій на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23.10.1985р. по справі № 2-599/85, а на запит нотаріуса суд повідомив, що згідно вказаного рішення суд не виділяв померлій ОСОБА_4 частину у вказаному будинку.

Фактично склалася ситуація, коли в архіві АПБ м. Ужгорода, наявне рішення суду, з одним текстом резолютивної частини, з відміткою БТІ за 15.03.1986р., про реєстрацію, а в архіві суду з іншим, в якому відсутній текст про визнання права власності за позивачем та її сестрою.

Позивач вважає відмову нотаріуса такою, що суперечить її праву на спадщину .

При розгляді справи Ужгородський міськрайонний суд встановив, що власниками будинку № 33 по вул. Лаврищева (колишня Зелена, 41), є позивач ОСОБА_6 та його колишня дружина ОСОБА_7.

У ОСОБА_7 було три доньки: ОСОБА_8 (в подальшому ОСОБА_4), ОСОБА_9 (в подальшому Федор), ОСОБА_10 (в подальшому Дюгованець).

Після її смерті її частина будинку розподілилась між чоловіком та доньками, про що вказав і суд, визнавши право власності за її чоловіком на 1/2 частину будинку як майно набуте у шлюбі, а 1/8, як частку у спадщині, яка відкрилася після смерті його колишньої жінки ОСОБА_7

3/8 частини фактично залишилися відкритими до спадкування, якщо не брати до уваги реєстрацію проведену в БТІ у 1986р.

Крім того, в інвентарній справі на будинок № 33 по вул. Лавріщева в м. Ужгороді, яка міститься в архіві КП АПБ м. Ужгорода, підшиті рішення з повним та коротким текстом з обома варіантами формулювання резолютивної частини, - як з виділянням по 1/8 на трьох доньок так і без нього, що свідчить про можливу описку в рішенні суду за 1985 р.

В 1991 році ОСОБА_5 Натіля Іванівна донька ОСОБА_10 отримала по заповіту спадщину від свого діда ОСОБА_6 в розмірі 5/8 частин будинку № 33 по вул. Лавріщева та 1/8 по договору дарування від матері ОСОБА_10 Дарування посвідчувалось також на підставі рішення суду за 1985р.

Таким чином ОСОБА_5 станом на сьогоднішній день є власником 6/8 частин вказаного будинку.

2/8 залишилась за ОСОБА_2 та ОСОБА_4

04 лютого 2010 року ОСОБА_4 залишила заповіт на ОСОБА_2

29 листопада 2015 року ОСОБА_4 померла.

Єдиним спадкоємцем її майна враховуючи заповіт виявилась ОСОБА_2, яка також має право на спадщину на 1/8 частину будинку, що залишилась за її матірю ОСОБА_7. Разом частка, яка повинна належите ОСОБА_2 складає 2/8 частини будинку № 33 по вул. Лавріщева в м. Ужгороді.

Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, у відповідності до статті 1218 Цивільного кодексу України увійшли всі права та обов'язки спадкодавця, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а саме майнові права на майно, яке належало йому на праві власності.

У відповідності до статті 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщинини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 Цивільного Кодексу України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

В силу частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Відповідно до пунктів 4.12-4.15 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена у разі: витребування нотаріусом відомостей або документів від фізичних або юридичних осіб, при цьому строк, на який може бути відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину, не може перевищувати одного місяця: необхідності отримання нотаріусом від заінтересованих осіб згоди на подачу спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини згідно з вимогами частини другої статті 1272 Цивільного кодексу України. За обгрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців вигребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

У відповідності до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також, власник майна, згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України, може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218, 225-226 ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_2 (код НОМЕР_1), на 2/8 частини житлового будинку № 33 по вул. Лавріщева в м. Ужгороді.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.М Леміш