АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/1516/17Головуючий у 1-й інстанції Лисюк І.О.
Провадження № 22-ц/789/1351/17 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Ходоровський М. В., Щавурська Н. Б.,

секретар судового засідання - Панькевич Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області про стягнення індексації середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

20.09.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він тривалий час працював на посаді директора КП Водоканал Сервіс. Розпорядженнями голови селищної ради його неодноразово звільняли із займаної посади, однак рішеннями Гусятинського районного суду Тернопільської області його поновлено на займаній посаді.

З травня 2016 року по листопад 2016 року йому мала б бути нарахована індексація заробітної плати, однак, цього не зроблено і вказана сума йому не виплачена.

Зазначена ситуація виникла внаслідок того, що протягом вказаного періоду на посаді директора підприємства працювала зовсім інша особа, якій і нараховувалася заробітна плата і відповідна індексація. Позивач відповідно до табеля виходу на роботу там зазначений не був, а тому і бухгалтерія підприємства фактично не мала можливості нараховувати індексацію, хоча і зобов'язана була це зробити.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 25.10.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Вказує, що суд не врахував того, що відповідно до трудового законодавства заробітна плата, виплачена несвоєчасно, інші виплати, які не мають разового характеру підлягають індексації.

Сторони, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явились.

ОСОБА_1 надіслав клопотання у якому просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Від Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника селищної ради.

Заслухавши доповідь головуючого, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування сум індексації та компенсації на заробітну плату за вимушений прогул, стягнуту рішенням суду, не передбачено нормами чинного законодавства.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, оскільки висновок суду достатньо вмотивований і грунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27.06.2017 року, позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено частково.

Стягнуто з Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.08.2016 року по 02.11.2016 року 2531,46 грн., з утриманням всіх належних податків, зборів та інших обовязкових платежів. В задоволенні решти вимог відмовлено (а.с. 26-27).

Зазначене рішення суду набрало законної сили. Обставини, встановлені цим рішення відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру

Відповідно до п. 2 Положення про порядок компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, зазначає про необхідність відповідної індексації коштів компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток.

Однак, як вірно вказано судом першої інстанції, поняття "заробітна плата" та "середній заробіток за час вимушеного прогулу" не є тотожними.

Виплата Позивачу втраченого заробітку внаслідок неотриманої індексації не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки виплата середньої заробітної плати з урахуванням індексації суперечить чинному порядку проведення вказаних виплат. Індексація проводиться тільки із виплат, які законодавчо визначені, як об'єкти виплат, що підлягають індексації. Зазначені виплати повинні носити, зокрема, постійний характер, що в даному випадку відсутнє.

Виплата середнього заробітку позивачу за рішенням суду є юридичним фактом, що носить разовий характер.

Оскільки середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу не є заробітною платою, тобто оплатою його праці, та не є виплатою, яка була йому нарахована, але не сплачена, а стягнутий рішенням суду то позовні вимоги в цій частині є безпідставними.

Враховуючи вищевказане колегією суддів критично оцінюються доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції того, що відповідно до трудового законодавства заробітна плата, виплачена несвоєчасно, інші виплати, які не мають разового характеру підлягають індексації.

Як вказано в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10.02.2010 року Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України саме апелянт повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що ним зроблено не було.

У відповідності до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вказане, матеріали справи, подані докази, колегія суддів приходить до переконання, що рішення постановлено у відповідності до чинних норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді