Справа № 729/105/17 Провадження № 22-ц/795/2270/2017 Головуючий у I інстанції Бойко В. І. Доповідач - Висоцька Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.

із секретарем Шкарупою Ю.В.,

за участю: ОСОБА_1М, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Новобасанської сільської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину майна на праві сумісної власності та на 1/4 частину майна в порядку спадкування та за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Бобровицького районного суду від 19.10.2017 позовні вимоги ОСОБА_1 до Новобасанської сільської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку № 5 з надвірними будівлями та спорудами по вул. Польова в с. Нова Басань Бобровицького району Чернігівської області, що належить на праві сумісної власності та на 1/4 частину цього майна в порядку спадкування за заповітом задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вул. Польова, 5, с. Нова Басань Бобровицький район Чернігівська область в порядку спадкування за заповітом, після померлої 08.02.2016 ОСОБА_4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: вул. Польова, 5, с. Нова Басань Бобровицький район Чернігівська область в порядку спадкування за заповітом, після померлої 08.02.2016 ОСОБА_4. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Бобровицького районного суду від 19.10.2017, та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду є незаконним та не обґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права.

За доводами скарги, заявник посилається на витяг з погосподарської книги № 11, Новобасанської сільської ради, де зазначено, що станом на 1991-1995 роки двір по вул. Польова, № 5 відносився до колгоспного, де заявник проживав удвох з матір»ю, а тому і будинок належав їм по 1/2 частині.

Не відповідає дійсності висновок суду про те, що ОСОБА_1 перебував у м. Тюмені з 1982 по 1994 рік, тоді як з витягу погосподарської книги видно, що він тимчасово вибув з 1982 по 1988 рік.

Заявник зазначає, що тривало проживав в будинку і вів господарство колгоспного двору, а тому крім права власності на 1/2 частину будинку як члена колгоспного двору він має право на успадкування після смерті матері 1/4 частку, а всього йому має належати 3/4 частки вказаного будинку з надвірними будівлями.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається в обґрунтування наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 на 1/2 частину посилається на Рішення державного реєстратора від 24.01.2017, яким ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок (а.с. 17, т. 1) та дані Витягу погосподарської книги № 33 с. Нова Босань, вул. Польва, буд. 5, Бобровицького району, від 12.01.2017 № 82, згідно якої ОСОБА_1 є головою спірного домогосподарства (а.с. 18 т.с. 1).

Проте, як встановлено судом, згідно заповіту від 05.08.2014, ОСОБА_4 все своє майно заповіла ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_1 в рівних частинах кожному (а.с. 8, т. 1).

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 276253 ОСОБА_4 померла 08.02.2016 (а.с. 7, т. 1).

Матеріали справи містять технічні паспорти на житловий будинок по вул. Польова, № 5 в с. Нова Басань, замовниками технічної інвентаризації є ОСОБА_1М (а.с. 10-12, т. 1) та ОСОБА_3 (а.с. 34-36, т. 2).

Постановою нотаріуса Бобровицької районної державної нотаріальної контори від 22.09.2016 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/4 частину житлового будиноку ОСОБА_1 було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с. 15, т. 1 зворотня сторона).

З витягів погосподарських книг Новобасанської сільської ради Бобровицкого району вбачається, що у спірному будинку проживала родина ОСОБА_1, в тому числі померла ОСОБА_4, позивачі та відповідачі (а.с. 41-53, т. 2).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Новобасанської сільської ради № 1116 від 28.07.2016, ОСОБА_3 на день смерті матері ОСОБА_4 проживала разом з нею без реєстрації за адресою: вул. Польова, буд. № 5, с. Нова Басань, вели спільне господарство і здійснювала поховання за власний рахунок (а.с. 54, т. 2).

Із довідки Бобровицької районної державної нотаріальної контори вбачається, що 01.07.2016 після смерті ОСОБА_4, яка померла 08.02.2016 було заведено спадкову справу. Із заявами про прийняття спадщини за заповітом звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 Із заявою про відмову від спадщини за заповітом на користь ОСОБА_1 звернулася ОСОБА_5 (а.с. 71, т. 1).

19.01.2017 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 по 1/4 частці земельної ділянки за адресою: вул. Польова, буд. № 5, с. Нова Басань, площею по 0,2500 га, призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 66, 67, т. 2), та видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом 1/4 частку земельної ділянки за вказаною вище адресою площею по 0,2859 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства (а.с. 74, 75, т. 2).

11.10.2016 постановами державного нотаріуса Бобровицької районної державної контори Чернігівської області у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом по 1/4 частині житлового будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с. 16, 18, т. 2).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 частково, та повністю позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_2, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 має всі підстави, передбачені законодавством, для набуття права власності на 1/2 частину житлового будинку, оскільки ОСОБА_6 відмовилася від належної їй частини на його користь, а ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 1/4 частині житлового, як спадкоємці за заповітом після померлої матері.

З таким висновком місцевого суду погоджується колегія суду апеляційної інстанції враховуючи наступне.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII з введенням у дію Закону України «Про власність».

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мали ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку у майні.

Статтею 126 ЦК Української РСР передбачалося, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку у майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі Держкомстат СРСР) від 12.05.1985 № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Так, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги, щодо виникнення особистого права власності на спірний будинок у ОСОБА_4 з 1961 року, з моменту закінчення його будівництва.

Даними домової книги, оригінал якої оглянутий судом апеляційної інстанції підтверджуються обставини, про відсутність реєстрації ОСОБА_1 у спірному домоволодінні до 17.11.1994 року (а.с. 95-99 т.с. 1), зазначені паспортні дані VII ФО № 526974 ОВД Нефтюганського Тюменської області 22.03.1985, та реєстрації на підставі паспорту НМ № 855601 Бобровицького РВ УМВС 26.02.2001 лише 15.03.2001 (а.с. 98т.с. 1).

Крім того, як вбачається з довідки МВС України департаменту інформаційних технологій від 19.09.2017 №16/4-2444, ОСОБА_1 24.01.1990 Бориспільським міським судом Київської області засуджено за ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 229-6, ст. 42 КК України (у редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 25-1 КК України (у редакції 1960 року) засуджено умовно з обовязковим залученням до праці. Вирок набрав законної сили 06.02.1990. Вибув 06.02.1990 з Київського СІЗО (№13) до Спеціальної комендатури Фастівського МВВС Київської області. 13.05.1992 звільнено зі спеціальної комендатури Фастівського МВВС Київської області (а.с. 205). У вищевказаному вироці місце проживання ОСОБА_1 вказане за адресою: п. Ямбург Надимокого району Тюменской області (а.с. 149-150 т.с. 1).

Таким чином доводи апеляційної скарги, щодо не відповідності висновків суду, про перебування ОСОБА_1 у м. Тюмені з 1982 по 1994 рік, та тимчасового вибуття з 1982 по 1988 рік, спростовується матеріалами справи.

Враховуючи викладене, не ґрунтуються на матеріалах справи і посилання, що заявник тривало проживав в будинку і вів господарство колгоспного двору, а тому крім права власності на 1/2 частину будинку як члена колгоспного двору він має право на успадкування після смерті матері 1/4 частку, а всього йому має належати 3/4 частки вказаного будинку з надвірними будівлями.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно довідки виконавчого комітету Новобасанської сільської ради № 2386 від 08.12.2016, вбачається, що станом на 15.04.1991 в домоволодінні, розташованому в с. Нова Басань, вул. Польова, буд. № 5 мешкали (прописані) ОСОБА_4 голова двору, яка померла 08.02.2016 та ОСОБА_1 - син. Підставою видачі довідки є погосподарська книга 1991-1995 рр., особовий рахунок № 1420. Тип двору в довідці зазначено селянське господарство (а.с. 9, т. 1)

Враховуючи викладене, спростовуються матеріалами справи і доводи, що ОСОБА_1 мав на праві власності 1/2 частину спірного домогосподарства, як член колгоспного двору, з посиланням на витяг з погосподарської книги № 11, Новобасанської сільської ради, де зазначено, що станом на 1991-1995 роки двір по вул. Польова, № 5 відносився до колгоспного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Оскільки відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 60 ЦПК України.

Відповідно до записів у погосподарській книзі Новобасанської сільської ради померла ОСОБА_4 була головою двору за сучасною адресою: с. Нова Басань, вул. Польова, буд. № 5, і не була членом колгоспу, а була головою домогосподарства, її господарство, з огляду на правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України від 15.01.2014 у цивільній справі № 6-145цс13, та зміст чинної на той час ст. 7 Конституції СРСР, не відносилось до суспільної групи - колгоспного двору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач ОСОБА_1 вибув на інше постійне місце проживання у 1982 році та відповідно не довів належність спірного домоволодіння до колгоспного двору, а тому має право на спадкування 1/2 частини відповідно до заповіту, враховуючи частку щодо якої відмовилась ОСОБА_6 на його користь.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті.

За ст. 1217 ЦК України спадкування проводиться за заповітом чи за законом.

Враховуючи викладене, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи, надав оцінку наявним в матеріалах справи суперечливим довідкам, належним чином зясував питання щодо правового статусу будинку на час відкриття спадщини й, відповідно, визначився, на яких підставах виникло право спадкування на спірний будинок прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/4 частину домоволодіння кожному, та 1/2 частини ОСОБА_1, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

Законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду І інстанції перевірено в межах доводів апеляційної скарги і підстав для його скасування не встановлено.

Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування правильного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: