2/225/1028/2017
17 травня 2017 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі судді Скиба М.М., за участю секретаря судового засідання Андрієвої Т.О., представника позивача ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Торецька цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта імені ОСОБА_3 Московської» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди,
ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне.
В період з 23.11.2009 року по 29.09.2014 року він перебував у трудових відносинах з шахтою ім. Святої Матрони Московської, де працював прохідником підземним з повним робочим днем на підземній роботі, забійником на підземних молотках з повним робочим днем на підземній роботі, був звільнений на підставі ст. 40 ч.1 КЗпП України.
Відповідач несвоєчасно провів з ним розрахунок по заробітній платі і вихідним виплатам, станом на день звернення до суду за відповідачем рахується заборгованість по заробітній платі.
Він звертався до відповідача з проханням виплатити йому заборгованість по заробітній платі, але йому було відмолено у цьому посилаючись на проведення АТО на території Донецької області.
У звязку з невиплатою заборгованості по заробітній платі, відповідач порушив вимоги ст. 116 КзпП України і у звязку з чим згідно з положеннями ст. 117 КзпП України, відповідач зобовязаний виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Представник позивача в суді наполягала на задоволенні позову, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, про причини неявки суд не інформував, заяви про розгляд справи у його відсутність суду не надавав. Справа розглядається заочно на підставі ст. ст. 224-225 ЦПК України.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимогах з наступних підстав.
Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КзпП України.
Судом встановлено, що дійсно позивач у період з 23.11.2009 року по 29.09.2014 року знаходився у трудових відносинах з Товариством з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_3 Московської», був звільнений з підприємства 29.09.2014 року на підставі ст. 40 ч.1 КЗпП України, що вбачається з копії трудової книжки (а.с. 5-7).
Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Згідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.
Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.
Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період.
Таким чином суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У звязку з цим позивачу необхідно сплатити заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум за період з 29.09.2014 року по 17.05.2017 року у розмірі середнього заробітку.
Відповідно до інформації, що міститься в персональній картці застрахованої особи ОСОБА_2 стосовно суми нарахованої йому заробітної плати та з якої сплачено відповідні страхові внески, середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 складає 176,60 грн.
Враховуючи зазначене, положення Порядку про обчислення середньої заробітної плати, а також встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що з відповідача по справі на користь позивача необхідно стягнути розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 29.09.2014 року по 17.05.2017 року на загальну суму 116732,60 грн., виходячи із 661 робочого дня при середньоденному заробітку у розмірі 176,60 грн. (визначеному за період серпень-вересень 2014 року із числа відпрацьованих робочих днів за цей період - 41).
Умови і розмір вихідної допомоги при звільненні закріплені в статті 44 Кодексу законів про працю. Так, вихідна допомога в розмірі не менше середнього місячного заробітку виплачується, зокрема у разі звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці, в т. ч. ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП).
Для розрахунку вихідної допомоги при звільненні працівника необхідно визначити розмір середньомісячної заробітної плати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995г. №100.
Так, відповідно до абз.2 п.2 Порядку для розрахунку вихідної допомоги враховуються виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню.
Судом встановлено, що позивач був звільнений з підприємства на підставі ст. 40 ч.1 КзпП України 29.09.2014 року, останні два календарних місяці його роботи серпень вересень 2014 року.
Враховуючи зазначене, положення Порядку про обчислення середньої заробітної плати, суд приходить до висновку, що з відповідача по справі на користь позивача необхідно стягнути вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку в сумі 3620,28 грн.
Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України суд прийняв до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди внаслідок порушення його законних прав. Суд врахував глибину та тривалість моральних страждань, втрату нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.
Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, керуючись принципом розумності та справедливості, суд знаходить можливим стягнути на користь позивача 3000 грн. як відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, суд вважає позовні вимоги доведеними, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1318,74 грн., обчислений відповідно до задоволених вимог.
Керуючись ст. 10, 60, 88, 212, 224 ЦПК України, суд
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :