АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2102/17 Номер провадження 22-ц/786/3000/17Головуючий у 1-й інстанції Чистик І. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді:ОСОБА_1,

Суддів: Карпушина Г.Л., Лобова О.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 19 жовтня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

ВСТАНОВИЛА :

У серпні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом в якому зазначав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.08.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредиту у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості.

У зв'язку з невиконанням зобов'язання станом на 30.06.2017 року утворилась заборгованість.

За таких обставин ПАТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 34129,13 грн., яка складається з

- 1994,59 грн. - заборгованість за кредитом;

- 26783,42 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 3487,83 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповіно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-250,00 грн. - штраф (фіксована частина);

-1613,29 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Леніського районного суду м. Полтави від 19 жовтня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у зв'язку із спливом позовної давності.

Не погодившись з вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ПАТ КБ «ПриватБанк» просив рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує порушенням і неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, вказуючи на невідповідність висновків місцевого суду про пропуск строків позовної давності.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.08.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредиту у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості.

Відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на заборгованість у розмірі 34129,13 грн., яка складається з

- 1994,59 грн. - заборгованість за кредитом;

- 26783,42 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 3487,83 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповіно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-250,00 грн. - штраф (фіксована частина);

-1613,29 грн. - штраф (процентна складова).

Останній платіж за кредитним договором був внесений відповідачем 01.10.2014 року.

Наявність вказаної заборгованості і її розмір підтверджені доданими до матеріалів справи розрахунком заборгованості за договором від 22.08.2008 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 (а.с.6-11).

19 вересня 2017 року відповідач до суду першої інстанції подав заяву про застосування строків позовної давності (а.с.30).

Відмовляючи в задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності, місцевий суд виходив з того, що карта № 5577 2129 0038 0498 є карткою миттєвого випуску, строк дії якої продовженню не підлягає та закінчився 03.09. Позов подано 16.08.2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та в установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Як вбачається із наданих банком розрахунків позичальник порушив умови договору, допустивши прострочення виконання зобовязання, у звязку з чим у позивача виникло право на стягнення існуючої заборгованості за кредитним договором у судовому порядку.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу, і відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого зобов'язання. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Тобто, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі, зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року в справі № 6-14цс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Так, за кредитним договором № б/н від 22 серпня 2008 року видано наступні кредитні картки: № 5577 2129 0038 0498, термін дії якої встановлено до 03/09, а також № 5211 5373 1241 8614 з терміном дії до 02/16.

До суду із вказаним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося у серпні 2017 року, тобто у межах строку позовної давності щодо повернення кредиту, а тому заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1994, 56 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, зважаючи на ту обставину, що умовами договору передбачено погашення заборгованості шляхом внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця наступного за датою виникнення заборгованості, то також підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за процентами у межах строку загальної позовної давності, застосування якого заявлено стороною у справі, а саме з 16 серпня 2014 року до лютого 2016 року (закінчення строку дії договору) що у загальному обсязі складає 6527,06 грн.

Колегія суддів вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами, що нарахована після закінчення строку дії картки.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Таким чином, у разі якщо договором не встановлений розмір процентів після спливу строку дії договору, можна зробити висновок, що їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Зазначений правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 01 серпня 2017 року при розгляді цивільної справи № 6-2322цс16.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В матеріалах справи відсутні докази, що б підтверджували узгодженість між сторонами, у встановленій законом формі, права банку нараховувати проценти за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору у розмірі передбаченому договором.

Так, визначаючи, що з березня 2016 року по 30.06.2017 року розмір процентів встановлений на рівні облікової ставки Національного банку України, колегія суддів вважає, що за даний період часу розмір процентів, що підлягає стягненню з відповідачки на користь банку складає 382, 52 грн.

Крім того, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення із позичальника пені.

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбчачається із кредитного договору та довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, що за порушення позичальником строків виконання зобов'язання передбачено одночасно штраф і пеню, тобто за одне й те саме порушення існує подвійна відповідальність одного виду.

Однак, в силу ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Окрім цього, в розрахунку заборгованості за кредитом відсутнє розмежування пені та комісії, в зв'язку з чим не можливо визначити розмір пені, яку просить стягнути позивач та спосіб її нарахування, а також неможливо визначити розмір комісії, яку просить стягнути позивач (а.с. 4-5).

Згідно із ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи, що позивач не надав деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором в частині пені та комісії, а також зважаючи на норми ст.61 Конституції України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення із позивача заборгованості за пенею та комісією слід відмовити.

Крім того, відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-1374 цс17 від 11 жовтня 2017 року щодо одночасного стягнення штрафів фіксованої частини і процентної складової, суд вищої інстанції дійшов висновку, що така заборгованість є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зважаючи на вказане з відповідача підлягає стягненню тільки 250 грн. фіксованої частини штрафу.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваного рішення, ухваливши нове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволенню позовних вимог.

Вбачаючи, що колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення позову, то сплачений при подання позовної заяви судовий збір у розмірі 1 600 грн., а також сплачений при поданні апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1 760 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог.

Позов задоволено на 26,82%. Таким чином з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 901,15 грн.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374 ч.1п.2, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 19 жовтня 2017 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 9154,17 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 22 серпня 2008 року, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1994,59 грн., заборгованості за процентами у розмірі 6909,58 грн. і штрафу у розмірі 250 грн. (фіксована частина).

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 909, 15 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий у справі: ОСОБА_1

Судді: Г.Л. Карпушин

ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

суддя Л.М. Хіль