Справа № 345/3714/16-ц
Провадження № 22-ц/779/602/2017
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Максюти І.О., Мелінишин Г.П.,

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Калуського міськрайонного суду від 22 лютого 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона проживає у домоволодінні по вул. Мельника, 13 в с. Бережниця Калуського районну, яке належить на праві власності її матері та відповідачу. На даний момент проведено реальний поділ даного домоволодіння. Вона зі своєю сімєю та батьками проживає в тій частині домоволодіння, яке виділено її матері, а відповідач зі своєю сімєю проживає у іншій частині.

Вказувала, що 31 березня 2016 року відповідач спричинив конфлікт між ними, в ході якої відповідач застосував до неї та її матері ОСОБА_4 газовий балончик «Терен 4М», який використовується виключно правоохоронними органами, бризнувши цим балончиком їм в обличчя. За такі дії відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Посилаючись на те, що застосування газового балончика вселило в неї страх за себе та її маму, переживання за свій стан здоровя, оскільки вона є інвалідом II групи, а від застосування газового балончика вона перенесла фізичний біль та дискомфорт, поведінка відповідача негативно відбилася на її душевному стані, просила стягнути з відповідача на її користь 10 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 22 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 500,00 грн. моральної шкоди та 1 000,00 грн. за надання правової допомоги.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 551,20 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_3 посилається на неповне зясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм процесуального права.

Зазначає, що його діями не було порушено жодного права позивача і судом порушення таких прав не встановлено та в рішенні суду не відображено.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про те, що від його дій позивач отримала моральну шкоду у вигляді нервового стресу і переживання, оскільки позивач не довела належними та допустимими доказами, що внаслідок конфлікту було порушено її особисті немайнові права.

При цьому, позивачем не надано суду підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань, які б підтверджували отримання нею нервового стресу та переживання.

Посилання суду, на те, що його вина у вчиненні правопорушення встановлена постановою суду, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності, а тому відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню питання чи мали місце дії особи і чи вчинені вони цією особою не підтверджують його вину у порушенні прав та свобод позивача, адже його було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення порядку виробництва, придбання, зберігання чи продажу електрошокових пристроїв і спеціальних засобів, що застосовуються правоохоронними органами.

Крім того, суд не дав оцінки представленим ним доказам, що сімя позивача знущається над ним, оскільки суди уже притягували ОСОБА_2 та її родину до відповідальності за це.

У звязку з наведеним, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали з вищенаведених підстав.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зі своєю сімєю та батьками проживає в частині будинковолодіння по вул. Мельника, 13 в с. Бережниця Калуського району Івано-Франківської області, яке належить на праві власності її матері ОСОБА_4 Інша частина домоволодіння належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3, який проживає там із сімєю.

З приводу розподілу домоволодіння та земельної ділянки між сторонами тривалий час існують неприязні стосунки.

Судом встановлено, що 31 березня 2016 року між сторонами виник конфлікт, в ході якого відповідач до позивачки та її матері ОСОБА_4 застосував газовий балончик «Терен 4М», бризнувши декілька раз їм в обличчя.

Постановою Калуського міськрайонного суду від 12 квітня 2016 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 195-4 ч. 1 КУпАП та обрано стягнення у вигляді штрафу.

Так, зазначеною постановою було встановлено, що 31 березня 2016 року близько 16 год. 30 хв. в с. Бережниця по вул. Мельника, 13 ОСОБА_3 застосував без відповідного на це дозволу газовий балончик «Терен-4М», який використовується винятково правоохоронними органами.

З оглянутих в судовому засіданні матеріалів адміністративної справи №345/1261/16-п про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 195-4 ч. 1 КУпАП вбачається, що працівниками поліції, які прибули на виклик з приводу конфлікту між сторонами, було відібрано заяви від ОСОБА_4 та ОСОБА_2

В заяві ОСОБА_2 зазначала, що 31 березня 2016 року близько 16 год. 20 хв. ОСОБА_3 під час конфлікту завдав їй шкоди, бризнувши в обличчя газовим балончиком, в результаті чого у неї пече обличчя, очі та течуть сльози.

В порядку ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, з врахуванням того, що внаслідок неправомірних дій відповідача щодо застосування газового балончика «Терен-4М», який використовується винятково правоохоронними органами, позивачка змушена була терпіти фізичний біль та дискомфорт, перенесла нервовий стрес та переживання, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що такими діями відповідача їй заподіяна моральна шкода.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже враховуючи, що діями відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, то розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції в розмірі 500 грн. колегія вважає обґрунтованим.

Доводи апелянта про те, що дія газового балончика згідно його технічних характеристик триває до півгодини, а тому безпідставними є посилання позивача на печіння обличчя, очей та сльозоточивість через півгодини після його застосування не заслуговують на увагу, оскільки згідно долученого до апеляційної скарги опису газового балончика «Терен-4М» вбачається, що точний час дії газового балончика залежить від правильного застосування спецзасобу, індивідуальних особливостей, як нападаючого, так і обставин застосування газового балончика.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про недоведеність факту заподіяння моральних страждань, оскільки неправомірне застосування відповідачем до позивача газового балончика, в результаті чого вона змушена була терпіти фізичний біль та дискомфорт, призвело до душевних страждань та заподіяння моральної шкоди.

Твердження відповідача про неповне зясування обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, на думку колегії суддів є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтвердженими належними та допустимими доказами у справі.

Разом з тим, стягуючи суму судових витрат за надання правової допомоги, суд першої інстанції допустився помилки, тому колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги і в цій частині слід змінити рішення.

Згідно із ч.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», в редакції до 01 січня 2017 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні, а в редакції Закону від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем представлено укладений з адвокатом ОСОБА_6 договір про надання правової допомоги від 25 жовтня 2016 року, у пункті 1 якого було зазначено, що за надання юридичних послуг клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі, що встановлюється за домовленістю сторін і відображається в додатку до даного договору. Сторони домовилися, що додатком до даного договору також вважається підтвердження оплати послуг наданих адвокатом, а саме: квитанція, розписка про одержання коштів, засвідчений напис адвоката на даному договорі, тощо.

На підтвердження оплати послуг наданих адвокатом суду представлено квитанцію (а.с. 7), яка свідчить, що за правову допомогу (готування позову) сплачено коштів в розмірі 1000 гривень.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 травня 2016 року по 30 листопада 2016 року складав 1450 грн., з 01 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року 1600 грн., а Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 01 січня 2017 року визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 1600 грн.

Із журналів судового засідання вбачається, що безпосередньо у суді першої інстанції представник позивача адвокат ОСОБА_6 приймав участь у судових засіданнях 14 листопада 2016 року 12 хвилин (а.с.37); 09 грудня 2016 року 1 год. 20 хв. (а.с.48); 22 лютого 2017 року - 50 хв. (а.с.58).

Тобто, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, надану безпосередньо у суді адвокатом ОСОБА_6 може складати: 1450х40/100/60х12 +1600х40/100/60х130 = 1502,00 грн.

Розмір фактичної оплати за надання правової допомоги, яка полягала у складанні позовної заяви та участі безпосередньо у судових засіданнях адвоката не перевищує її граничний розмір, встановлений законом.

Однак, у разі задоволення позову частково, одночасно із положеннями ч. 2 ст. 84 ЦПК України та ч. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» застосовуються також положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи розмір заявлених позовних вимог (10 000 грн.) та його часткове задоволення на 500 грн., з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 грн. витрат на правову допомогу, що є пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (500х100/1000=5% позову задоволено; 1000х5/100= 50 гривень (5% від витрат на правову допомогу).

У звязку з цим рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу слід змінити та стягнути з відповідача на користь позивача 50 грн. за надання правової допомоги.

В решті рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування в цій частині немає.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 22 лютого 2017 року в частині стягнення витрат на правову допомогу змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 50 грн. за надання правової допомоги.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_7