Дата документу 29.09.2017
Справа № 320/6667/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«29» вересня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Редько О.В., при секретарі - Мазуріній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Свої позовні вимоги позивач аргументує наступним.

Позивачеві на праві приватної власності, належить квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Мелітопольським міжміським бюро технічної інвентаризації 21.02.1992.

Державну реєстрацію права власності на квартиру проведено державним реєстратором Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області Курило Іриною Олександрівною, право власності зареєстровано 03.05.2017 року, за № 20327666, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 107, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 86775087 від 11.05.2017 року.

З 15 січня 1967 року ОСОБА_4, перебував в шлюбі з ОСОБА_5. Від шлюбу є дорослий син ОСОБА_2, відповідно до свідоцтва про його народження від 25.05.1967 року.

Позивач є членом Житло-будівельного кооперативу № 29 «Россія», відповідно до довідки № 375 голови Обслуговуючого кооперативу ЖБК№ 29 Фунтиковой Л.В. від 2012.1991 року, йому належить у вказаному кооперативі квартира НОМЕР_2 на праві приватної власності. Пайовий внесок виплачено повністю про що й видана довідка.

На підставі вказаної довідки право власності за позивачем було зареєстровано в КП МБТІ про що видано реєстраційне свідоцтво від 21 лютого 1992 року.

Пайовий внесок Кооперативу, як стверджує позивач, він вніс у повному обсязі у липні 1991 року за рахунок своїх особистих коштів, які були отримані ним в дарунок від його батька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що склали у простій письмовій формі договір дарування грошових коштів від 09 липня 1991 року.

Позивач вказує, що у період з 1989 року по 1992 рік вони з дружиною фактично не проживали разом, не вели спільне господарство та не мали спільного бюджету, тобто фактично шлюбні відносини були припинені на той час, що підтверджується довідкою Голови ЖБК з місця проживання від 06 вересня 2017 року.

Дружина позивача ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про її смерть. Після її смерті у якості спадкового майна залишились грошові вклади у Банку на її ім'я.

Позивач відмовився від прийняття спадщини після своєї померлої дружини на користь свого сина ОСОБА_2.

Відповідач по справі прийняв спадщину після померлої матері шляхом подання відповідної заяви у Мелітопольську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини у встановлений законом строк, у якості спадкового майна що залишись після спадкодавця у заяві зазначив грошові вклади, які й оформив у подальшому на своє ім'я. Відповідач на квартиру у якості спадкового майна не претендував, право власності у порядку спадкування не оформлював, свідоцтв про право на спадщину на частину квартири не отримував.

На даний момент позивач виявив бажання розпорядитися належною йому квартирою.

Для вчинення угоди купівлі продажу позивач, в особі свого представника за довіреністю, разом з покупцями звернувся до приватного нотаріуса Мелітопольського міського округу Земенковой Ю.А. з проханням посвідчить договір купівлі продажу вказаної квартири , для чого було надано нотаріусу документ, що підтверджує право власності на нерухоме майно, оцінку майна, довідку про реєстрацію місця проживання про відсутність зареєстрованих осіб за вказаною адресою, копію свідоцтва про смерть дружини.

Перевіривши всі документи приватний нотаріус повідомила про неможливість у даний момент посвідчити вказаний договір купівлі продажу, оскільки правовий режим вказаного майна: спільне сумісне майно подружжя. В таких випадках необхідно або надати згоду подружжя на оформлення угоди відчуження, або як у даному випадку у разі смерті одного з подружжя встановити судом факт належності власнику майна на праві особистої приватної власності. Визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення.

Відповідач визнає факт належності позивачеві вказаної квартири на підставі особистої приватної власності і не претендує на вказане майно, згодний надати згоду нотаріусу на оформлення, однак згоди від нього як спадкоємця померлої дружини недостатньо.

З вказаних підстав, 06 вересня 2017 року приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Земенковой Ю.А. прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з посвідчення договору купівлі продажу.

На підставі вищевикладеного позивач просить суд: визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, і.н. НОМЕР_1, право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1

Позивач в судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява, згідно якої він просить справу слухати у його відсутності, на задоволені позову наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 24 КпШС України та 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, або за особисті кошти (п.3 ч.1 ст. 57 СК У).

Згідно з п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно з ч.6 вказаної статті. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Відповідно до статей 22, 25, 27, 28 КпШС України до спільної сумісної власності подружжя може належати нажите ними в період шлюбу рухоме або нерухоме майно, що за Законом від 7 лютого 1991 року «Про власність» є об'єктом приватної власності, крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу.

В п. 4 ППВС'У № 16 від 12.06.1996 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 271 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).

Зазначені положення закону ( 22, 25, 271 КпШС України) презюмують виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу.

Позивачеві на праві приватної власності, належить квартира АДРЕСА_1 на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Мелітопольським міжміським бюро технічної інвентаризації 21.02.1992.

З 15 січня 1967 року ОСОБА_4, перебував в шлюбі з ОСОБА_5. Від шлюбу є дорослий син ОСОБА_2, відповідно до свідоцтва про його народження від 25.05.1967 року, який являється відповідачем по справі.

Позивач є членом Житло-будівельного кооперативу № 29 «Россія», відповідно до довідки № 375 голови Обслуговуючого кооперативу ЖБК№ 29 Фунтиковой Л.В. від 2012.1991 року, йому належить у вказаному кооперативі квартира НОМЕР_2 на праві приватної власності. Пайовий внесок виплачено повністю про що й видана довідка.

На підставі вказаної довідки право власності за позивачем було зареєстровано в КП МБТІ про що видано реєстраційне свідоцтво від 21 лютого 1992 року.

Пайовий внесок Кооперативу, позивач вніс у повному обсязі у липні 1991 року за рахунок своїх особистих коштів, які були отримані ним в дарунок від його батька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що склали у простій письмовій формі договір дарування грошових коштів від 09 липня 1991 року.

Вищевказані обставини визнані відповідачем та не оскаржуються. Відповідачем також визнані позовні вимоги в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні та обґрунтовані, визнані відповідачем в повному обсязі, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 316, 328, 392 ЦК України, ст.ст. 15, 57, 59, 84, 107, 208, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, і.н. НОМЕР_1, право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О.В.Редько