Справа № 369/1404/17
Провадження № 2/369/1636/17
05.04.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Завойській В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,
Позивач ОСОБА_1 зазначала, що вона звернулась до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом по праву представлення свого батька (рідного брата померлої її тітки ОСОБА_3М.)-ОСОБА_5, який помер 14 жовтня 1983 року. Нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 182/2014 до майна померлої 27 червня 2013 року ОСОБА_3.
25 квітня 2014 року ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв»язку з пропущеним нею терміном прийняття спадщини, про що було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій.
Враховуючи відмову нотаріальної контори, вона звернулась до Києво-Святошинського районного суду з клопотанням про поновлення пропущеного терміну, необхідного для прийняття спадщини. Судом 25 червня 2014 року було ухвалено рішення продовжити їй строк подання до нотаріальної контори заяви про отримання спадщини за законом.
01 листопада 2014 року ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою (державним нотаріусом ОСОБА_6М.) була прийнята постанова, якою відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по праву представлення її батька ОСОБА_5, який помер 14 жовтня 1983 року. Обгрунтуванням правомірності прийняття постанови про відмову було те, що нею не були надані нотаріальній конторі документи, які підтверджують її родинні стосунки з померлою тіткою ОСОБА_3 та право на отриману нею земельну частку (пай) площею 1,8 умовних кадастрових га.
Враховуючи, що в період народження її батька і її тітки с. Личанка відносилось до Макарівського району, Київської області, за порадою працівників нотаріальної контори вона звернулась до Макарівського районного архіву з клопотанням надати документи, які б свідчили про родинні відносини її батька ОСОБА_5 та його сестри ОСОБА_3. Працівники архіву їй пояснили, що значна частина районного архіву була передана до Київського обласного архіву, тому ніяких відомостей про народження та родинні відносини її батька і її тітки надати не можуть.
На її усне звернення до Київського обласного архіву з клопотанням про надання їй документів, які б свідчили б про родинні відносини її батька ОСОБА_5 і його сестри ОСОБА_3, їй пояснили, що таких відомостей про народження осіб в довоєнний період в архіві немає.
30 квітня 2015 року рішенням суду по справі № 369/1353/15-ц суд вирішив встановити факт родинних відносин між фізичними особами, а саме встановити факт, що померлий 14 жовтня 1983 року ОСОБА_5 є її батьком та рідним братом його померлої 27 червня 2013 року сестри ОСОБА_3, а вона є дочкою ОСОБА_5 та племінницею ОСОБА_3.
Зважаючи на прийняте судом рішення за її заявою 05 червня 2015 року ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою (державним нотаріусом ОСОБА_6М.) було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частину нерухомого майна, що належало померлій 27 червня 2013 року її тітці ОСОБА_3. Але в частині надання їй права на належну її померлій тітці земельну частку (пай) їй було відмовлено.
В прийнятій нотаріусом постанові вказано, що відповідно до вимог ст. ст. 107, 109, 118 ЦПК України заява про відмову у вчиненні нотаріальної дії розглядається за правилами позовного провадження.
Таким чином, незважаючи на те, що вона прийняла спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, вона не має можливості оформити в установленому актами цивільного законодавства порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яким є земельна ділянка, яка знаходиться в адміністративних межах Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, оскільки відсутній оригінал свідоцтва про право на земельну частку (пай), що є перешкодою для набуття права на земельну ділянку в порядку спадкування шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріуса.
Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на земельну ділянку за № 139 згідно схеми розпаювання земель реформованого КСП «Шпитьківське» орієнтовною площею 0,6966 га, яка знаходиться в адміністративних межах Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, для ведення особистого селянського господарства, право на яку належало спадкодавцю, її тітці ОСОБА_3, на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0273013, виданого у відповідності з рішенням ОСОБА_2 РДА № 128 від 16 березня 2000 року.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав і просив його задовольнити.
У судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 районної державної адміністрації Київської області не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Оскільки представник позивача в судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії І-ОК № 280615, виданого Виконавчим комітетом Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 01 липня 2013 року, 27 червня 2013 року померла ОСОБА_3.
Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії ІІІ-БК № 270146, виданого Шпитьківською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 15 жовтня 1983 року, 14 жовтня 1983 року помер ОСОБА_5.
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 червня 2015 року державним нотаріусом ОСОБА_6 ОСОБА_2 районної державної нотаріальної контори Київської області відмовлено ОСОБА_1 у видачі їй свідоцтва паро право на спадщину за законом по праву представлення свого батька ОСОБА_5, який помер 14 жовтня 1983 року, на земельну частку (пай) площею 1,8 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться в КСП «Шпитьківське» Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, належну померлій 27 червня 2013 року ОСОБА_3, оскільки не надано документу, що підтверджує право власності спадкодавця на вказану вище земельну частку (пай) площею 1,8 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться в КСП «Шпитьківське» Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_1.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року в справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин, заяву задоволено. Встановлено факт родинних відносин між фізичними особами, а саме: встановити факт, що померлий 14 жовтня 1983 року ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_1 та рідним братом його померлої 27 червня 2013 року його сестри ОСОБА_3 батьком, а ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_5 та племінницею ОСОБА_3.
В позовній заяві позивач ОСОБА_1 і представник позивача в судовому засіданні просили визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на земельну ділянку за № 139 згідно схеми розпаювання земель реформованого КСП «Шпитьківське» орієнтовною площею 0,6966 га, яка знаходиться в адміністративних межах Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, для ведення особистого селянського господарства, право на яку належало спадкодавцю, її тітці ОСОБА_3, на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0273013, виданого у відповідності з рішенням ОСОБА_2 РДА № 128 від 16 березня 2000 року.
Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до вимог ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Згідно вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 Цивільного кодексу України.
Відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Згідно вимог ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до вимог ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Слід зазначити, що спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року, законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального і процесуального права.
При розгляді справ про спадкування судом має бути встановлено: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.
Крім того, суд зазначає, що обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 ЦПК України) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право на спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину.
Запит суду до нотаріальної контори має стосуватись документів щодо обставин, які підлягають встановленню судом, зокрема, це відомості про осіб, які звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, яким видано свідоцтва про право на спадщину тощо.
У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов»язаний витребувати такі докази (ч. 1 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. ст. 10, 27, 31 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з»ясуванню обставин справи, роз»яснив представнику позивача його права та обов»язки, в тому числі подавати докази і заявляти клопотання, зокрема, щодо витребування з нотаріальної контори належним чином засвідченої копії матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3, яка померла 27 червня 2013 року. Суд роз»яснював права представнику позивача на витребування і надання копій матеріалів спадкової справи, однак представник позивача ОСОБА_7 не бажав заявляти відповідне клопотання і представник позивача зазначив, що немає необхідності у витребуванні копії спадкової справи після смерті ОСОБА_3, оскільки вважав, що для вирішення даної цивільної справи копія спадкової справи з нотаріальної контори суду не потрібна.
За правилами ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Слід зазначити, що главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування».
Так, згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. п. 23, 24 постанови „Про судову практику у справах про спадкування від 30 травня 2008 року № 7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.
Згідно вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 в позовній заяві і представник позивача в судовому засіданні не довели належним чином позовні вимоги про визнання за позивачем ОСОБА_1 в судовому порядку права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, і не надали суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги в поданій до суду позовній заяві про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись вимогами ст. ст. 15, 16, 1216, 1218, 1266, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування від 30 травня 2008 року, ст. ст. 3, 10, 11, 27, 31, 60, 61, 137, 179, 209, 213-215, 218, 224, 226 ЦПК України, суд-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.