Номер провадження 2/754/2303/17
РІШЕННЯ

Іменем України

18 квітня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Панченко О.М.

при секретарі - Полярній М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 18.05.2016 року було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого він позичив останній 2 263 437.00 грн., що за курсом НБУ станом на 18 травня 2016 року за 1 долар США - 25.27 складає еквівалент 89 570 доларів США в термін до 01.08.2016 року. В зв»язку з тим, що в добровільному порядку відповідач відмовилася повернути позичені кошти за договором позики, він вимушений звернутися до суду з даним позовом, просив суд про стягнення з відповідача на його користь 2 263 437.00 грн., а також судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача надала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог в зв»язку з тим, що відповідачем в добровільному порядку було виплачено практично всю суму боргу, просила суд про стягнення з відповідача на користь позивача недоплачену різницю між загальною сумою заборгованості та повернутою сумою в розмірі 1 162.44 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні не визнала пред»явлені позивачем вимоги до її довірительки, мотивуючи це тим, що на думку відповідача вона в повному обсязі розрахувалася з позивачем за договором позики і таким чином нічого йому не винна.

Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем 18.05.2016 року було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого він позичив останній 2 263 437.00 грн., що за курсом НБУ станом на 18 травня 2016 року за 1 долар США - 25.27 складає еквівалент 89 570 доларів США в термін до 01.08.2016 року. В зв»язку з тим, що в добровільному порядку відповідач відмовилася повернути позичені кошти за договором позики, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, просив суд про стягнення з відповідача на його користь 2 263 437.00 грн., а також судові витрати по справі. Представником позивача в судовому засіданні було подано заяву про зменшення вимог позову, оскільки 30.12.2016 року відповідач сплатила позивачу суму у розмірі 83 200 доларів США, однак ця сума є неповною, виходячи з того, що станом на 30.12.2016 року курс НБУ гривні по відношенню до долара США склав 27 1908 грн. за 1 долар США. Загальна сума яку повернула відповідач склала 83 200х27.1908 = 2 262 274.56 грн. Загальна сума заборгованості 2 263 437 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що недоплачена різниця між загальною сумою заборгованості відповідача та повернутою нею позивачу сумою склала 1 162.44 грн.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов»язки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає другій стороні ( позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості .

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Вищевказаний договір позики від 18.05.2016 року був укладений сторонами відповідно до вимог діючого законодавства, підписаний відповідачем, не визнаний недійсним і є чинним на момент розгляду справи. На день розгляду спору судом, відповідачем було сплачено в рахунок заборгованості за договором позики 2 262 274.56 грн.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На підставі вищевказаного та керуючись положеннями Цивільного Кодексу України, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та про можливість їх задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 640.00 грн. пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60 , 88 , 212-215, 218 ЦПК України , ст. ст. 625,1049,1050 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2 суму боргу за договором позики від 18 травня 2016 року в розмірі 1 162 грн. 44 коп., а також судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 640.00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, шляхом подачі апеляційної скарги.

Головуючий: