Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/136/17
Провадження по справі № 2/514/162/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Козирєва М.В., за участю секретаря судового засідання Міхальчук Я.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Тарутине цивільну справу за позовом ТОВ «Прогрес» до ОСОБА_1 про визнання права оренди земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Прогрес» про розірвання договору оренди землі, скасування державної реєстрації та зобов'язання повернути земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «Прогрес» звернулось до Тарутинського районного суду Одеської області і, уточнивши позовні вимоги, просило визнати за ТОВ «Прогрес» право оренди земельної ділянки площею 3,5101 га (кадастровий номер НОМЕР_3) (а.с. 176-180).

В обгрунтування позовних вимог послався на те, що ТОВ «Прогрес» є орендарем земельної ділянки площею 3,5101 га (кадастровий номер НОМЕР_3), яка належить відповідачу ОСОБА_1 на праві власності як спадкоємцю ОСОБА_2, з якою ТОВ «Прогрес» 21 січня 2014 року уклало договір оренди цієї земельної ділянки строком на 7 років.

14 вересня 2016 року на адресу ТОВ «Прогрес» надійшла письмова заява відповідача ОСОБА_1 з вимогою не обробляти належну йому земельну ділянку, оскільки він має намір її обробляти самостійно.

Позивачем ТОВ «Прогрес» було відмовлено в достроковому розірванні зазначеного договору, позаяк строк його дії спливає лише у 2021 році, а інших підстав для його розірвання достроково немає.

Разом з тим, враховуючи, що триває конфлікт між ТОВ «Прогрес» та ОСОБА_1 з приводу зазначеної земельної ділянки, ТОВ «Прогрес» просило визнати за ним право оренди земельної ділянки площею 3,5101 га (кадастровий номер НОМЕР_3).

Відповідач ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ТОВ «Прогрес» про розірвання договору оренди землі, скасування державної реєстрації та зобов'язання повернути земельну ділянку (а.с. 64-65).

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_1 послався на те, що дійсно він отримав у спадщину від ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 3,51 га (кадастровий номер НОМЕР_3), яка була передана в оренду спадкодавцем ТОВ «Прогрес» на підставі договору оренди землі від 21 січня 2014 року.

Проте, ознайомившись зі змістом цього договору він встановив, що орендна плата його не влаштовує, крім того він здатен і має намір самостійно обробляти цю земельну ділянку.

Враховуючи викладене, 14 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Прогрес» із письмовою заявою про небажання переукладати існуючий договір оренди її та про свої наміри, як власника, самостійно її обробляти.

ТОВ «Прогрес» відмовило у розірванні договору оренди зазначеної земельної ділянки, посилаючись на те, що строк його дії спливає лише у 2021 році та не має підстав для його одностороннього розірвання.

Таким чином, як зазначив у зустрічному позові ОСОБА_1, з 19 вересня 2016 року і по теперішній час між ним та ТОВ «Прогрес» триває конфлікт з приводу права користування цією земельною ділянкою, а отже просив у зустрічному позові розірвати договір оренди від 21 січня 2014 року земельної ділянки площею 3,5101 га (кадастровий номер НОМЕР_3), скасувати державну реєстрацію речового права на цю земельну ділянку за ТОВ «Прогрес» та зобов'язати ТОВ «Прогрес» її повернути.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 уточнений позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, та заперечував в повному обсязі проти зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 заперечували проти позовних вимог первісного позову в повному обсязі та просили задовольнити зустрічний позов.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він працює трактористом в ТОВ «Прогрес», і з ОСОБА_1 знайомий. У ОСОБА_1 є його особисто земельна ділянка та земельна ділянка, яка належала його матері і перебуває в оренді у ТОВ «Прогрес», ці земельні ділянки знаходяться поруч одна з іншою. ОСОБА_1 встановив колишки (межові знаки) на цих земельних ділянках, а представники ТОВ «Прогрес» їх забрали з земельної ділянки, яка належала його матері. Восени 2016 року ОСОБА_1 зорав і засіяв його власну земельну ділянку (а.с. 165-169).

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 пояснив, що дійсно він вертався до ТОВ «Прогрес» з проханням повернути йому орендовану земельну ділянку, тому що він залишився без роботи і має намір обробляти цю земельну ділянку. Йому було відмовлено в цьому. Згодом він замовив технічну документацію для встановлення меж цих земельних ділянок в натурі (на місцевості) і ФОП ОСОБА_6 виготовив її, встановив межі цих земельних ділянок, які були позначені межовими знаками. В подальшому представники ТОВ «Прогрес» зняли межові знаки, які позначали межі орендованої земельної ділянки, і зорали її (а.с. 165-169).

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що він працював для ТОВ «Прогрес» на цьому полі, де перебувають земельні ділянки ОСОБА_1 Коли він проводив культивування, йому представники ТОВ «Прогрес» показали, де проводити культивування і зокрема на яку земельну ділянку не заїжджати, тому що вона перебуває у користуванні у ОСОБА_1 (а.с. 165-169).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, суд дійшов наступних висновків.

Так, згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Статтею 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5, 9 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

За приписами ст.ст. 6, 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

В судовому засіданні встановлено і не оспорювалось сторонами, що 21 січня 2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Прогрес» на 7 років укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,5101 га (кадастровий номер НОМЕР_3), що знаходиться на території Вознесенської Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області (а.с. 9-12).

На підставі зазначеного договору оренди землі зареєстровано відповідне право оренди за ТОВ «Прогрес» (а.с. 7-8).

Відповідно до п.п. 40, 41 договору його розірвання в односторонньому порядку не допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є невиконання сторонами своїх зобов'язань за договором. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору (а.с. 11).

В подальшому ОСОБА_2 померла і право власності на зазначену земельну ділянку на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 03 лютого 2016 року № 53 набув ОСОБА_8 (а.с. 26-27, 58).

14 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до директора ТОВ «Прогрес» Узуна В.Д. з листом з повідомленням про небажання переукладати існуючий договір оренди землі площею 3,5101 га, позаяк він має намір обробляти її самостійно (а.с. 64).

Як встановлено судом на підставі пояснень сторін, ТОВ «Прогрес» відмовило у достроковому розірванні договору оренди землі, позаяк строк його дії спливає лише у 2021 році.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом.

З положень статті 32 Закону України «Про оренду землі» вбачається, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Крім того, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У зустрічному позові як на підстави дострокового розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку за рішенням суду ОСОБА_1 послався на те, що його не влаштовує орендна плата та він має намір самостійно обробляти цю земельну ділянку (а.с. 64-65), проте зазначені підстави не є достатніми для дострокового розірвання в односторонньому порядку договору оренди землі в розумінні ст.ст. 24, 25, 32 Закону України «Про оренду землі», інших підстав ОСОБА_1 не зазначено і не доведено в судовому засіданні належними і допустимими доказами, а тому суд з цих підстав відмовляє в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.

06 вересня 2016 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,5101 га (кадастровий номер НОМЕР_3), що знаходиться на території Вознесенської Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області, та закріплено в натурі на місцевості відповідними межовими знаками (а.с. 114-140).

Як вбачається з відповіді тво начальника Тарутинського відділення поліції від 07 жовтня 2016 року, ОСОБА_1 звертався із заявою до ТОВ «Прогрес» з проханням не оброблювати земельну ділянку, тому що він має намір обробляти її самостійно також і 12 лютого 2016 року (а.с. 31).

Окрім того, з наданого листа вбачається, що в липні 2016 року ОСОБА_1 здійснив дискування зазначеної земельної ділянки (а.с. 31).

Таким чином, на думку суду, в судовому засіданні доведено факт намагання ОСОБА_1 перешкодити ТОВ «Прогрес» здійсненню своїх прав, як орендаря земельних ділянок.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

На підставі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 28 січня 2015 р. у справі № 6-222цс14).

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

За приписами ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Отже, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо необхідності захисту, шляхом його визнання, права оренди ТОВ «Прогрес» земельної ділянки площею 3,5101 га (кадастровий номер НОМЕР_3), що знаходиться на території Вознесенської Другої сільської ради Тарутинського району Одеської області.

Також, відповідно до ст.ст. 215, 220 ЦПК необхідно вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Прогрес» підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати на суму 1600 гривень (а.с. 44).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ТОВ «Прогрес» до ОСОБА_1 про визнання права оренди земельної ділянки - задовольнити.

Визнати за ТОВ «Прогрес () право оренди земельної ділянки площею 3,5101 га (кадастровий номер НОМЕР_3).

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Прогрес» про розірвання договору оренди землі, скасування державної реєстрації та зобов'язання повернути земельну ділянку - відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_4, код НОМЕР_2) на користь ТОВ «Прогрес () судові витрати на суму 1600 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Тарутинський районний суд Одеської області.

Суддя М.В. Козирєв