Справа № 181/1114/17
Провадження № 2/181/356/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р. с.м.т. Межова

Межівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гончаренка О.О.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Межова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2017 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він разом з іншими працівниками та пенсіонерами вступив у члени КСП «ім.Леніна». У 1995 році працівникам зазначеного підприємства видали сертифікати на право на земельну частку (пай), втім ОСОБА_2 на той час не намагався реалізувати власне право на земельну часту (пай) та не звертався за отриманням сертифікату. Членство позивача підтверджується записом у його трудовій книжці. При звернення ОСОБА_2 до ОСОБА_3 РДА для отримання зазначеного вище документу йому було відмовлено в його видачі. Дізнався про порушене його право на земельну частку (пай) коли відповідач у 2017 році в усній формі відмовив йому видати сертифікат на право на земельну частку (пай) у звязку з неможливістю його виготовлення.

Позивач просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 8,3 умовних кадастрових гектар у землях бувшого КСП ім.Леніна для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Новогригорівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, який встановлений для члена колективного сільськогосподарського підприємства «ім.Леніна» с Зоряне Межівського району Дніпропетровської області.

У судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, одночасно зауважив, що у справі достатньо доказів для задоволення позову. На задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача ОСОБА_3 районної державної адміністрації Дніпропетровської області у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі та просили ухвалити рішення на розсуд суду.

Суд, оцінивши зібрані у справі докази, зясувавши обставини справи та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків.

Згідно трудової книжки серії БТ-II №3357388, заповненої 03 травня 1993 року, ОСОБА_2 27 січня 1995 року прийнятий в члени КСП ім.Леніна згідно поданої заяви, 20 червня 1998 року звільнений з членів зазначеного підприємства на підставі поданої заяви.

Державним актом на право колективної власності на землю серії ДП МЖ №10 підтверджується, що 17 липня 1995 року його видано КСП ім. Леніна Межівського району з передачею 5906,5 гектарів землі у колективну власність для ведення сільськогосподарського виробництва, відповідно до рішення Новогригорівської сільської ради народних депутатів від 14 травня 1995 року №ХV сесія ХХI скликання, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №10.

Архівною довідкою ОСОБА_3 РДА №П-95 від 19 липня 2017 року підтверджується, що колгосп ім.Леніна реформовано в КСП ім. Леніна (протокол №1 звітних зборів уповноважених колгоспників КСП ім.Леніна від 21 січня 1995 року та рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 районної ради від 12 січня 1995 року №13. Правонаступником КСП ім.Леніна є ТОВ «Новогригорівське»).

П.2 Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено що, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Абзацом 2 частини 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно зі ст.ст.1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач, вважаючи себе членом КСП «ім.Леніна», не намагався реалізувати своє майнове право в речове протягом всього часу з моменту розпаювання і до звернення до відповідача, дізнався про неможливість виготовлення сертифікату на право на земельну частку (пай) лише у 2017 році.

Таким чином, ОСОБА_2 не був позбавлений речового права на земельну частку (пай), та ніким це право не оспорювалося.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, у ОСОБА_2 мається запис в трудовій книжці про те, що він був членом КСП ім.Леніна, а тому набув право на земельну частку (пай) з дня видачі Державного акта вказаному вище підприємству, цей факт спростовано не було зі сторони відповідача.

У справах Євросуду зазначено:

«Стретч проти Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії», заява №44277/98, від 24 червня 2003 року, самі по собі допущені органами влади порушення при передачі майна у власність особи не можуть бути безумовною підставою для повернення цього майна державі, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача майна;

«Рисовський проти України», заява №29979/04, від 20 жовтня 2011 року ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії», заява №32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (заява №35298/04, п.67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обовязок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі», п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», п.53, та «Тошкуце та інші проти Румунії», п. 38).

По-перше, видається, що ця процедура дозволяє державним органам ретроспективно позбавляти особистих прав, наданих помилково, без будь-якого відшкодування добросовісним правовласникам. По-друге, видається, що вона надає державним органам можливість позбавляти таких прав за власним бажанням, у будь-який час і без залучення сторін, чиї інтереси зачіпаються. Суд зазначає, що можливість заінтересованих сторін оскаржити таке позбавлення до суду звичайно зменшує ймовірність свавільного тлумачення застосовних норм матеріального права державними органами, які стверджують, що помилилися. З іншого боку, те, що їх повноваження з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, не обмежено жодними часовими рамками, має суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу».

З огляду на вищевикладене з урахуванням того, що документально підтверджено факт трудових відносин позивача з КСП ім.Леніна, перебування його в членах даного підприємства, суд вважає доведеним факт членства позивача та наявність права на земельну частку (пай), яке набув згідно Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», а тому є всі підстави задовольнити вимоги позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720/95, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, ст.ст.1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57-61, 209, 212-215, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, право на земельну частку (пай) в розмірі 8,3 умовних кадастрових гектар для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Новогригорівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, який встановлений для члена колективного сільськогосподарського підприємства «ім.Леніна» с.Новогригорівка, Межівського району, Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_3 районної державної адміністрації Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, судові витрати в розмірі 640 (шестисот сорока) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Межівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4