АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 639/9510/14-ц Головуючий суддя 1-ї інстанції - Єрмоленко В.Б.
Провадження № 22-ц/790/55/17 Доповідач - Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із
договорів позики, кредиту,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

26 вересня 2014 року публічне акціонерне товариство «Фідобанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач посилався на ті обставини, що 23 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та відкритим акціонерними товариством «Ерсте Банк» (далі ВАТ «Ерсте Банк») правонаступником якого є приватне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі ПАТ «Фідобанк») було укладено кредитний договір № 014/8338/2/14211 (далі кредитний договір), згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 38 000,00 доларів США, зі сплатою 12,5% річних, строком повернення кредиту до 22 квітня 2028 року.

В забезпечення виконання умов кредитного договору між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_5, ВАТ «Ерсте Банк та ОСОБА_1 були укладені договори поруки відповідно № 010/2000/001/19/3 та № 010/2000/01/19/2 від 23 квітня 2008 року, а також договір іпотеки № 010/2000/001/19/1 від 23 квітня 2008 року з ОСОБА_5, згідно з яким ОСОБА_5 було передано в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 117,0 кв. метрів (далі предмет іпотеки).

Відповідачем ОСОБА_2 систематично не виконуються зобов'язання по поверненню належних до сплати частин кредиту та нарахованих процентів за кредитним договором.

У зв'язку з чим, станом на 18 серпня 2014 року загальна сума простроченої заборгованості відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором становила 4 225,93 доларів США, із яких 3 459,32 доларів США заборгованість по відсоткам; 766,61 доларів США прострочена заборгованість за кредитом, а також пеня у сумі 4 680,13 доларів США.

У зв'язку з чим позивач просив суд достроково стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором, а саме, стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 014/8338/2/14211 від 23 квітня 2008 року у сумі 24 711,32 доларів США, що по курсу НБУ станом на 18 вересня 2014 року складає 324 595,32 грн. Звернути стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки 010/2000/001/19/1 від 23 квітня 2008 року житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3 292,75 грн.

12 березня 2015 року представник ПАТ «Фідобанк» уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 014/8338/2/14211 від 23 квітня 2008 року у сумі 26 099,86 доларів США, що по курсу НБУ станом на 25 лютого 2015 року складає 731 997,51 грн. та пеню 16643,00 грн., що разом становить 748 640, 71 грн. Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3 654,00 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 27 квітня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договором задоволено. Стягнуто солідарно з з ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором № 014/8338/2/14211 від 23 квітня 2008 року у сумі 26 099,86 доларів США, що по курсу НБУ станом на 25 лютого 2015 року складає 731 997,51 грн., пеню - 16643,00 грн., а всього - 748 640,71 грн. Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3 654,00 грн. по 1 218,00 грн. з кожного.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 01 квітня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 поставлено питання про скасування заочного рішення суду, ухваленні нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції розглянув справу за їх відсутності без належного повідомлення про час та місце розгляду справи.

Розгляд справи за їх відсутності призвело до неповного з'ясування судом обставин, що мають суттєве значення для розгляду справи. ОСОБА_1 зазначив, що він договір поруки не підписував, у зв'язку з чим не було правових підстав для стягнення з нього заборгованості.

11 квітня 2016 року до суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_5 Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2017 року була залучена до участі у справі в якості правонаступника померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, ОСОБА_3.

Апеляційна скарга ОСОБА_5 була повернута ОСОБА_3 (а.с. 233).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2, яка за довіреністю також представляє інтереси ОСОБА_3 та ОСОБА_1, апеляційну скаргу підтримувала.

ОСОБА_1 надав додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких зазначив, що він лист - вимоги щодо повернення заборгованості за кредитом, не отримував.

Крім того, в матеріалах справи відсутня Додаткова угода № 3 до кредитного договору, пунктом 1.4; 1.6, якої був збільшений обсяг відповідальності за кредитним договором. Проте, він дану угоду не підписував.

У зв'язку з чим, він вважав договір поруки припиненим.

Представник ПАТ «Фідобанк» проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2 та представника ПАТ «Фідобанк», перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Фідобанк» про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у сумі 26 099,86 доларів США, що становило 731 997, 51 грн., пені 16 643,00 грн., а всього 748 640,71 грн., суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_2 не виконує умов кредитного договору, то позивач набув права на дострокове повернення позики та сплати процентів. Визначена заборгованість підлягає стягненню в солідарному порядку з кредитора та майнових поручителів.

Колегія суддів частково погоджується з доводами суду першої інстанції.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що 23 квітня 2008 року укладено генеральну угоду № 010/2000/001/19 (далі кредитна угода), в рамках якої позивач надав відповідачу ОСОБА_2 кредит в сумі 41 800,00 доларів США (а.с. 14-16).

В забезпечення виконання умов договору 23 квітня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ВАТ «Ерсте Банк» , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були укладені договори поруки (а.с. 17-18, 20-21 том 1).

23 квітня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки, відповідно до якого остання передала в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 24-26).

За додатковими угодами № 1 та № 2 до договорів поруки від 26 листопада 2012 року сторони дійшли взаємної згоди стосовно того, що фактична заборгованість за кредитним договором, з урахуванням здійснених на дату укладення додаткової угоди платежів, становить 21 343,28 доларів США.

Загальний розмір основної заборгованості збільшився за рахунок приєднання суми прострочених платежів за відсотками у розмірі 818,69 доларів США до заборгованості за кредитом, що супроводжувалося видачею кредитних коштів позичальнику (а.с. 19,22).

Майнові поручителі факт укладення зазначених додаткових угод не оспорювали, проте спочатку в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначав, що будь - які договори та додаткові угоди він не підписував.

Але в подальшому оспорював лише ознайомлення з додатковою угодою № 3, факт підписання зазначеної угоди.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим на 25 лютого 2015 року утворилась прострочена заборгованість за кредитним договором та процентами, у сумі 26 099,86 доларів США та пеня у сумі 16 643,20 грн., що складало 748 640,71 грн. (а.с. 66-75).

Доводи ОСОБА_2 відносно того, що позивачем не надано суду належного розрахунку заборгованості, не зазначена сума сплачених по кредитному договору коштів, спростовуються розрахунками заборгованості (а.с. 66-75 том 1).

Будь - якого іншого розрахунку ОСОБА_2 не надала.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що розмір заборгованості за кредитним договором судом першої інстанції визначений правильно.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за кредитними договором № 014/8338/2/14211 від 23 квітня 2008 року у сумі 748 640,71 грн. ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи ОСОБА_2 щодо наявності світової кризи не може бути визнано правовою підставою для відмови у позові.

ОСОБА_2 при укладенні кредитного договору була ознайомлена з його умовами та відповідальністю за цим договором і повинна була передбачити можливість підвищення курсу долара США.

Що стосується рішення в частині стягнення заборгованості з поручителів, то колегія судів виходить із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 - майновий поручитель за кредитним договором померла ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто після ухвалення оскаржуваного ОСОБА_1 рішення суду (а.с. 85-88, 161 том 1).

Згідно довідки приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу спадщину після її смерті прийняла мати померлої ОСОБА_3 (а.с. 191 том 1), яка і була залучена до участі у справі в якості правонаступника ОСОБА_5 (а.с. 233 том 1).

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції сторонами була надана Додаткова угода № 3 до кредитного договору з фізичною особою № 014/8338/2/14211 від 23 квітня 2008 року, відповідно до п.1.4. якої передбачено черговість платежів по кредитному договору, а п.1.5 встановлені строки платежів.

Пунктом 1.6 Додаткової угоди № 3 передбачено, що за кожну дату існування прострочення платежу позичальник сплачує на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Проте, п.9.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та комісій, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення (а.с. 9 зворотна сторона том 1).

За положеннями ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, виходячи з аналізу зазначеної правової норми порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та якщо ці зміни призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених в постановах від 20 лютого 2013 року по справі № 6-172цс та від 25 вересня 2013 року по справі № 6-97цс/13, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання, виникає в разі: підвищення розміру процентів, відстрочення виконання, що призводять до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, установлення (збільшення розміру) неустойки, встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Судом встановлено, що при укладенні Додаткової угоди № 3, поручителі не були повідомлені про умови її укладення, дану угоду не підписували, додаткових угод не укладали (а.с. 115-119 том 2).

Зазначеною угодою збільшився обсяг відповідальності за кредитним договором, внаслідок підвищення розміру неустойки з 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п.9 кредитного договору) до подвійної облікової ставки НБУ,що діяла на кожну дату існування прострочення сплати відповідного платежу (п. 1.6 Додаткової угоди № 3).

Проте, оскільки п.4.1 Договорів поруки, укладених з ОСОБА_1 та ОСОБА_5, відповідно за № 010/2000/001/19/2 та № 010/2000/01/19/3, було передбачено зобов'язання поручителів сплатити кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період, від суми невиконання забезпеченого порукою зобов'язання за кожен день прострочення, то колегія суддів дійшла до висновку, що приведеним в відповідність умов кредитного договору та договорів поруки в частині визначення розміру пені, не може свідчить про збільшення обсягу відповідальності поручителів.

Разом з тим, при розгляді справи було встановлено, що в порушення вимог п.4 ст. 559 ЦК України до поручителів не була пред'явлена вимога погашення заборгованості за кредитним договором протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Із матеріалів справи вбачається, що останнє погашення за тілом кредиту відбулося ОСОБА_2 20 лютого 2013 року за відсотками 31 жовтня 2013 року (а.с 32-35 том 2).

02 липня 2013 року позичальнику ОСОБА_2, іпотекодавцю ОСОБА_5 та поручителю ОСОБА_1 було направлено позивачем лист вимогу про порушення позичальником основного зобов'язання (а.с. 28-29).

Даним листом була змінена дата виконання зобов'язань по кредитному договору, а саме повернення залишку заборгованості за кредитним договором в сумі 22 165,14 доларів США, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 21 230,24 доларів США, заборгованість за відсотками - 1 934,90 доларів США, пропонувалося здійснити протягом 30 днів (а.с. 28 том 1).

Відповідно до п.6.5 кредитного договору кредитор має право вимагати погашення заборгованості позичальником достроково за кредитним договором, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом, комісії та штрафні санкції в випадках порушення наступних умов, а саме : порушення позичальником п.5.1, 5.2, 5.4, 5.5., 5.6, 5.7 цього договору; порушення позичальником та /або третіми особами умов укладених договорів забезпечення; наявності фактів невиконання позичальником будь - яких інших своїх зобов'язань; у випадку вимоги позичальника або майнового поручителя повернути оригінали правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, переданих кредитору на зберігання; значного погіршення фінансового стану позичальника, що визначається за методикою кредитора; подання до суду позову про визнання недійсними в цілому чи в частині та / або неукладеним цього договору та / або будь - якого договору забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань; в інших випадках, передбачених цим договором та Генеральною кредитною угодою ( а.с. 26 том 2 )

Таким чином, кредитором була використана, передбачена зазначеним кредитним договором, можливість дострокового погашення заборгованості та була змінена дата погашення заборгованості на серпень 2013 року, тоді як по кредитному договору строк його дії був визначений до 22 квітня 2028 року (а.с. 8, 28 том 1).

Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється (а.с. 17-18, 20 -21 том 1). До суду з позовом до позичальника та поручителів позивач звернувся 26 вересня 2014 року (а.с. 2-7 том 1).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-691цс16, згідно з положеннями ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У справі, яка переглядається, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

В наслідок порушення боржником виконання зобов'язань за кредитним договором банк відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати з позичальника та поручителя стягнення заборгованості за кредитним договором, надіслав їм письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Таким чином, якщо кредитор змінює на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений ч.2 ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що оскільки письмові вимоги про повне дострокове повернення заборгованості за кредитними договором були направлені кредитором боржнику 02 липня 2013 року, а в суд звернулися лише 26 вересня 2014 року, то порука за договором поруки припинилась, та правові підстави для стягнення з поручителів заборгованості відсутні.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення заборгованості з поручителів підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Колегія суддів в цій частині ухвалює нове рішення, яким в позові ПАТ «Фідобанк» про стягнення заборгованості з поручителів ОСОБА_1, ОСОБА_5 (правонаступник ОСОБА_3) відмовити.

На підставі викладеного, керуючись, ч.4 ст. 5599, ст. ст. 303, 304, п.2 ч. 1 ст. 307, п.4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. 316, ст. 317, ст. 319, ст. 324 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року в частині стягнення суми заборгованості за кредитним договором № 014/8338/2/14211 від 23 квітня 2008 року у сумі 26 099,86 доларів США, що становить за курсом НБУ станом на 25 лютого 2015 року - 731 997,51 грн., пені - 16 643,00 грн., а всього - 748 640,71 грн. солідарно з ОСОБА_5 (правонаступник ОСОБА_3), ОСОБА_1 та стягнення з них судового збору в сумі 1 218,00 грн. з кожного на користь публічного акціонерного товариства «Фідобанк» - скасувати.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в цій частині - відмовити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року в частині стягнення на користь публічного акціонерного товариства «Фідобанк» з ОСОБА_2 суми заборгованості за кредитним договором № 014/8338/2/14211 від 23 квітня 2008 року у сумі 26 099,86 доларів США, що становить за курсом НБУ станом на 25 лютого 2015 року - 731 997,51 грн., пені - 16 643,00 грн., а всього - 748 640,71 грн. - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «Фідобанк» судовий збір у сумі 3 654,00 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук