АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2734/17 Головуючий 1 інст. - Грищенко І.О.
Категорія: договірні Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Піддубного Р.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря Огар Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2017 року,

у с т а н о в и в:

В серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника ОСОБА_2 звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування вимог позивач, з урахуванням уточнень, вказав, що 07 березня 2008 року укладено договір № б/н, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 21 600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок зі сплатою 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Однак умови кредитного договору виконані не були, у звязку з чим станом на 06 жовтня 2015 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 16 081 грн. 91 коп. (за кредитом 5 239 грн. 01 коп.; за відсотками за користування кредитом 8 084 грн. 22 коп.; за пенею та комісією 1 754 грн. 78 коп.; штраф (фіксована частина) 250 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) 753 грн. 90 коп.).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити позов, стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в указаному розмірі та 243 грн. 60 коп. судового збору.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що позивач не ознайомив його з Умовами та правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, картку «Універсальна» йому було навязано при отриманні пенсійної картки.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2016 року, уточненим ухвалою цього ж суду від 10 квітня 2017 року, позов задоволено частково.

З ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 07 березня 2008 року № б/н в загальному розмірі 13 236 грн. 70 коп., а також 243 грн. 60 коп. судового збору.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що судом не враховано правової позиції, що міститься в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15; картка для здійснення розрахунків йому була надана під час оформлення пенсійної картки без будь-яких розяснень; заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами не є належним доказом на підтвердження кредитних відносин між сторонами, оскільки таких документів він не підписував; умови кредитування є несправедливими, оскільки банк без будь-яких підстав незаконно у січні та квітні 2009 року нараховував комісії та спрямовував його кошти у відповідних розмірах на оплату комісій за обслуговування кредиту, а не на оплату самого кредиту; з 31 жовтня 2011 року він припинив користування карткою, однак за період з 07 березня 2008 року по 24 грудня 2012 року банк безпідставно нарахував та незаконно отримав комісію на загальну суму 3 377 грн. 54 коп., що значно перевищує заборгованість за кредитом, яка відсутня; позивач його не повідомив про підвищення відсоткової ставки; позов предявлено з пропуском строку позовної давності.

Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржив, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що 07 березня 2008 року укладено договір № б/н, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 21 600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок зі сплатою 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Однак умови кредитного договору виконані не були, у звязку з чим станом на 06 жовтня 2015 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 16 081 грн. 91 коп.

Сума заборгованості складається з наступного: заборгованість: заборгованість за кредитом 5 239 грн. 01 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 8 084 грн. 22 коп.; заборгованість за пенею та комісією 1 754 грн. 78 коп.; штраф (фіксована частина) 250 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) 753 грн. 90 коп.).

Заява особисто підписана ОСОБА_1, що не заперечував відповідач в суді апеляційної інстанції.

При цьому в Заяві ОСОБА_1 надав згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також тарифами ПАТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно з пунктом 3.1. Умов і правил надання банківських послуг для надання послуг банк відкриває клієнту карткові рахунки, видає клієнту картки, їх вид і строк дії визначено в Заяві та в Памятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі «Відмітки Банку» заяви.

18 березня 2011 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок в розмірі 300 грн. 00 коп. та видана кредитна картка № 357070.

Останній платіж за кредитом було здійснено 24 грудня 2012 року в розмірі 85 грн. 65 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 06 жовтня 2015 року на а. с. 80-107 т. 1.

Позов предявлено 14 серпня 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення боргу в загальному розмірі 16 081 грн. 91 коп.

Доводи апеляційної скарги про неврахування правової позиції, що міститься в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, є помилковими. В даному випадку строк позовної давності збільшено не було, картка діяла до 2015 року.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України).

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказів того, що картка для здійснення розрахунків була надана відповідачу під час оформлення пенсійної картки без будь-яких розяснень, матеріали справи не містить. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Посилання на те, що заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами не є належним доказом на підтвердження кредитних відносин між сторонами, оскільки таких документів відповідач не підписував, є безпідставними з огляду на те, що Заява особисто підписана ОСОБА_1, який користувався карткою до 24 грудня 2012 року.

Доводи щодо несправедливих умов кредитування не ґрунтуються на законі.

Згідно з частинами першою, другою статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Пунктами 1.1.2.5, 1.1.2.6, 1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг встановлено правила, за якими відповідач зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, у звязку з перевитратами платіжних лімітів, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку виконувати зобовязання по поверненню кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплаті винагороди банку.

Також передбачена можливість зміни тарифів та інших невідємних частин договору. Розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в пункті 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Позичальник зобовязаний отримувати виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам; у разі незгоди зі змінами Умов та Правил надання банківських послуг та/або тарифів надавати банку письмову заяву про розірвання цього договору і погасити заборгованість, що виникла перед банком, у томі числі й заборгованість. що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих власнику і його довіреним особам (пункти 1.1.2.3, 1.1.2.4).

В заяві, яка була особисто підписана відповідачем, сторони погодили, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобовязань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, у звязку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. 00 коп. + 5% від суми позову.

З позовом про визнання Договору б/н від 07 березня 2008 року відповідач звернувся в вересні 2015 року, тобто після предявлення до нього позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за Договором № б/н від 07 березня 2008 року.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

ОСОБА_3