Справа № 467/70/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2017 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.

за участю секретарів судового засідання Сіваченко Ю.І., Похитун М.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новокрасненьської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, відділу Держгеокадастру в Арбузинському районі Миколаївської області, Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Арбузинська районна державна адміністрація Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай),-

ВСТАНОВИВ :

В січні 2017 року позивач подав вказаний позов, в обґрунтування якого посилається на те, що з 27 червня 1992 року його було прийнято в члени колгоспу «Красный октябрь», а в 1993 році він призваний на строкову службу в армію, звідки демобілізований в листопаді 1995 року.

В позовній заяві вказує, що під час його служби в армії проводилось розпаювання земель КСП «Новокрасненьське», якому 25 жовтня 1995 року було видано державний акт на право колективної власності на землю, однак його не було включено в списки, чим порушено його право на земельну частку (пай). Про порушення свого права він дізнався лише в цьому році.

Просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) на землях колективного сільськогосподарського підприємства «Новокрасненське» Арбузинського району Миколаївської області, так як він був членом КСП на момент розпаювання його земель 25 жовтня 1995 року, розглянути позовну заяву, оскільки строк на її подання він не пропустив у звязку з тим, що про порушення свого права дізнався лише в поточному році, а якщо пропустив - поновити його, як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки на момент розпаювання земель служив в армії по строковому призову, а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити його та пояснив суду, що у 1992 році його було прийнято в члени колгоспу, однак в 1993 році він пішов до армії. В цей час відбувалось розпаювання земель колгоспу, однак в списки його чомусь включено не було. Він знав, що відбувається розпаювання земель, тоді в селі про це всі говорили. Однак йому пояснили, що він не включений в списки, оскільки не повернувся в колгосп після демобілізації. Він знає, що відбулись збори членів колгоспу, на яких вирішувалось питання про уточнення списків, однак на цих зборах він присутнім не був. Тоді він влаштувався на іншу роботу і питанням включення в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), не цікавився. Вважав, що якщо в списки не включили, то він не має права на земельну частку. Однак нещодавно із розмови з його знайомим дізнався, що оскільки він був членом колгоспу на момент розпаювання земель, однак в цей час перебував в армії, то має право на земельну частку (пай), у звязку з чим подав позов до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити та пояснив, що КСП «Новокрасненьське» отримало Державний акт на право колективної власності на землю 25 жовтня 1995 року. З цього часу почалось розпаювання його земель. Оскільки позивач на момент розпаювання був членом КСП, але проходив строкову службу в армії, як колгоспник, то він має право на земельну частку (пай) на землях КСП, однак в списки його включено не було. Про своє порушене право він дізнався лише в 2016 році, в цьому ж році й звернувся до суду. Позивач хоч і знав про розпаювання земель, однак вважав, що не має права на земельну частку пай, оскільки законодавства не знає, вважав, що невключення його в списки відповідає вимогам закону.

Крім того, відповідачі в своїх письмових запереченнях акцентують увагу лише на пропуску строку позовної давності, в той час як права позивача на пай не за заперечують.

Представник відповідача Новокрасненьської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області проти позову заперечив, просив в його задоволенні відмовити.

Про час та місце розгляду справи повідомлений належно, 06.04.2017 року надав до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача відділу в Арбузинському районі Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області подав до суду заяви про розгляд справи за його відсутності, був присутній в судовому засіданні 28 березня 2017 року, в подальшому направив до суду листи, в яких повідомляв про ліквідацію відділу в Арбузинському районі, як юридичної особи, про час та місце розгляду справи повідомлений належно.

Представник Головного управління Держгеокадастру в Миколаївської області в судовому засіданні 28 березня 2017 року подав письмові заперечення на позов, обґрунтовані тим, що Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області розпоряджається землями сільськогосподарського призначення державної власності на території Миколаївської області. Оскільки предметом спору є визнання права на земельну частку (пай) із земель колективної власності, то ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області не є особою, якій належить відповідати за даним позовом. Крім того, позивачем не надано жодного доказу того, що він не знав або не міг дізнатися про те, що він відсутній в списках, які додаються до державного акта на право колективної власності на землі КСП «Новокрасненьське», та про сам факт приватизації земель, а тому пропустив строк позовної давності. Посилаючись на ст.ст. 261, 267 ЦК України, просить в позові відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи Арбузинського районного державної адміністрації Миколаївської області в судовому засіданні проти позову заперечив, просив в його задоволенні відмовити з підстав, викладених в письмових запереченнях, а саме : із спливом трирічного строку позовної давності відповідно до положень ст. 71 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яку суд зобовязаний застосувати в даних правовідносинах. Крім того, пояснив суду, що розпаювання земель є загальновідомим фактом, а тому позивачу не могло бути нічого невідомо про це. Те що позивач не розумів, що його право порушене, не є підставою для задоволення позову. Оскільки позивач міг скористатись своїм правом звернення до суду, однак не зробив цього. Крім того, в разі задоволення позову сільська рада не зможе реалізувати право позивача, оскільки відсутні землі запасу, а землі КСП вже розпайовані.

Зясувавши позицію позивача, його представника, представників відповідачів та третьої особи, дослідивши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, оцінивши надані докази з точки зору належності та допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозвязку, суд приходить до такого.

В судовому засіданні встановлено, що 25 квітня 1992 року позивача було прийнято в члени колективного сільськогосподарського підприємства «Новокрасненьське» різноробочим, що підтверджується записом в його трудовій книжці від 25 квітня 1992 року ( а.с.5).

Згідно довідки, виданої архівним сектором Арбузинської РДА від 11.02.2016 року, позивача було прийнято до членів колгоспу «Красный октябрь» (протокол № 6 засідання правління колгоспу від 27 червня 1992 року ) ( а.с. 6).

07 листопада 1993 року позивач призваний на військову службу, з якої звільнений 07 листопада 1995 року ( а.с. 4).

25 жовтня 1995 року КСП «Новокрасненьське» було видано державний акт на право колективної власності на землю та з цього часу розпочалось паювання земель КСП на підставі указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 ( далі указ Президента України № 72-/95 )

Відповідно до п. 2 указу Президента України № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Пунктом 5 указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року визначено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

04 січня 1996 року позивач звільнився з КСП «Новокрасненське» та з 12 січня 1996 року влаштувався на роботу до Людмилівського елеватора. ( а.с. 5).

Таким чином судом встановлено, що позивач на дату видачі КСП «Новокрасненське» державного акта на право колективної власності на землю, тобто станом на 25 жовтня 1995 року, був членом цього КСП, звільнився з КСП 04 січня 1996 року і в списки його членів, які додаються до державного акта на право колективної власності та мають право на сертифікат за земельну частку (пай), включений не був.

В судовому засіданні позивач пояснив суду, що він знав про збори членів КСП щодо уточнення списків, однак присутнім на них не був.

За положеннями статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі ( на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) від 05.06.2003 року основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено самими позивачем сертифікат на право на земельну частку (пай) він не отримував.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 Верховний Суд України розяснив судам, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Виходячи із системного аналізу положень ст.ст. 22, 23 Земельного кодексу України ( в редакції від 18.12.1990 року з наступними змінами і доповненнями ) та указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року особа набуває права на земельний пай за наявності трьох умов : перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю та одержання КСП цього акта.

З огляду на таке, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є.

Таким чином, спірні правовідносини щодо права на земельну частку (пай) виникли з часу отримання КСП «Новокрасненське» державного акта на право колективної власності на землю 25 жовтня 1995 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Тож до спірних правовідносин належить застосовувати нормативні акти, які діяли на час їх виникнення.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 земельні спори громадян з органами державної влади та органами місцевого самоврядування з питань надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства у випадках, передбачених законодавством, а також спори з майнових питань, пов'язаних із земельними відносинами, за участю громадян, що є членами фермерського господарства, їхніх спадкоємців тощо розглядаються за правилами цивільного судочинства.

За правилами ст.ст. 71, 75, 76 ЦК УРСР ( чинному на час виникнення спірних правовідносин) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено самим позивачем, що він знав про початок паювання земель КСП «Новокрасненське» та про невнесення його в списки, які додаються до державного акта, однак вважав, що не має права на земельну частку, оскільки про це йому повідомили в самому КСП. В подальшому позивач цим питанням не цікавився.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки про порушення свого права дізнався лише в 2016 році, а в 1995 1996 роках, хоча і знав про розпаювання земель, однак помилково вважав, що відмова КСП внести його в списки відповідає вимогам закону, оскільки позивач не знав чинного на той час законодавства.

Суд не погоджується з такими доводами представника позивача виходячи з такого.

Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, яке в свою чергу виникає з дня, коли особа дізналася або повинна буда дізнатися про порушення свого права.

Позивач та його представник стверджують, що позивач дізнався про порушення свого права лише у 2016 році, оскільки в 1995 1996 роках вважав, що його право не порушене.

Положення статті 60 ЦПК України покладають на позивача обовязок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Однак будь яких доказів того, що позивач не міг дізнатися про порушення свого права раніше спливу трирічного строку позовної давності суду надано не було. Більш того, позивач пояснив суду, що він перестав цікавитись питанням свого права на земельну частку (пай) та не звертав на це уваги.

При цьому юридична необізнаність позивача, на переконання суду, не може бути визнана поважною причиною, оскільки поважними є ті причини, які повязані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності, який закінчився 25 жовтня 1998 року, без поважних причин, оскільки, знав про відсутність його в списках, що додаються до державного акта, ще до спливу строку позовної давності,а будь яких належних та достовірних доказів того, що не міг дізнатися про порушення свого права суду не надав.

Відповідно до положень ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові.

Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності, суд виходить з практики Європейського Суду з прав людини, згідно якої застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

За такого, суд переконаний, що позивач довів своє право на земельну частку (пай), однак його позовні вимоги до Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області не можуть бути задоволені з підстав закінчення строку позовної давності, який позивач пропустив без поважних причин.

Вимоги позивача про визнання права власності на земельну частку (пай) до відділу Держгеокадастру в Арбузинському районі Миколаївської області, Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області, які були залучені ухвалою суду в якості співвідповідачів за клопотанням представника позивача, не підлягають задоволенню з підстав недоведеності порушення прав позивача саме цими відповідачами.

Більш того, як пояснив в судовому засіданні представник позивача, позивач не звертався до цих відповідачів в досудовому порядку з метою відновлення свого права.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Будь-яких належних та допустимих доказів порушення прав позивача з боку вказаних відповідачів, згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України, суду надано не було.

Таким чином, позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 8, 10,11, 57 -60, 212 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Новокрасненьської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, відділу Держгеокадастру в Арбузинському районі Миколаївської області, Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Арбузинська районна державна адміністрація Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя І.В. Явіца