АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 766/1211/17-ц Головуючий в І інстанції Гаврилов Д.В.
Номер провадження: №22-ц/791/1729/17 Доповідач Кутурланова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Цвєткова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючої в інтересах ОСОБА_3, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 08 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: виконавчий комітет Корабельної районної у м.Херсоні ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

В обґрунтування вимог послалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у них народилась донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу проживає з нею та перебуває на її утриманні. В подальшому позивач зареєструвала шлюб з громадянином Турецької Республіки та має намір проживати та працювати в Турецькій Республіці, у зв'язку з чим також отримала згоду британської школи в м.Стамбулі на влаштування доньки на навчання. Відповідач у свою чергу не надає згоди на виїзд дитини до Турецької Республіки, тому позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила суд надати їй дозвіл на виїзд доньки - ОСОБА_5 за кордон до Турецької Республіки без дозволу (згоди) батька дитини - ОСОБА_3 з метою навчання терміном на 9 років до закінчення навчального процесу у 2026 році, з метою участі батька у вихованні дитини протягом цього періоду за його згодою повертатись до України під час новорічних та різдвяних свят, встановлених канікул, також просила дозволити їй або її офіційному представнику без згоди батька оформлювати документи для виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_5 за межі України до досягнення нею повноліття.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 08 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

ОСОБА_4 надано дозвіл на виїзд ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Турецької Республіки у супроводі матері - ОСОБА_4 з метою навчання терміном на дев'ять років з дати набрання рішенням законної сили і до закінчення навчального процесу у 2026 році без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_3, за умови можливості систематичних побачень батька та дитини під час канікулярних та святкових днів.

Надано дозвіл матері - ОСОБА_4 або її офіційному представнику без згоди батька - ОСОБА_3, оформлювати документи для виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України терміном на дев'ять років з дати набрання рішенням законної сили і до закінчення навчального процесу у 2026 році.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

В письмових запереченнях ОСОБА_4 вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, просила апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що відмова батька у наданні дозволу на виїзд доньки разом з матір'ю до Турецької республіки є необґрунтованою та безпідставною, а виїзд дитини на строк навчання тривалістю дев'ять років до зазначеної країни буде відповідати її інтересам, сприяти розвитку дитини, у зв'язку із чим дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки вважає його передчасним та таким, що не ґрунтується на встановлених судом фактичних обставинах справи і нормах матеріального права, що регулюють правовідносини, які склались між сторонами з огляду на наступне.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 зі змінами та доповненнями, передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно зі статтею 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Отже, з аналізу наведених норм права слід дійти висновку, що тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України має відбуватися за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок його участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Судом вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 18.10.2008 року по 09.02.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.9), від якого мають малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

30.12.2015 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 ОСОБА_4 та змінила прізвище (зворот а.с.5,12).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 вказала, що вона має намір проживати разом з чоловіком у Турецькій Республіці та має письмове завірення від приватної мовної школи британської культури у районі Тузли про можливість відвідування донькою занять у школі.

Приймаючи рішення про доцільність задоволення позовних вимог, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що відповідно посвідки на проживання (а.с.13,14) термін дозволу проживання у Турецькій Республіці ОСОБА_4 визначений до 18.04.2019 року, тобто тільки на 2 роки, тоді як суд надав дозвіл на виїзд дитини терміном на дев'ять років.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність доказів належного влаштування дитини в учбовий заклад, що забезпечить її право на освіту, оскільки повідомлення британського культурного центру про можливість ОСОБА_5 відвідування занять у школі ще не свідчить про її зарахування до навчального закладу відповідно до визначених цим закладом процедур співбесіди, тестування, тощо.

Поза увагою суду залишилась і та обставина, що таке повідомлення не містить інформації про належність закладу до навчального, про умови зарахування і навчання дитини, зокрема періоди навчання та канікул, рівень здобутої у такому закладі освіти.

Також колегія суддів звертає увагу на ту суттєву обставину, що надаючи дозвіл на тривалий виїзд дитини за межі України без згоди батька суд не перевірив та не переконався у можливості надання дитині належних умов проживання у іншій країні (зокрема, у матеріалах справи відсутній акт обстеження помешкання у якому буде проживати малолітня дитина, складений компетентними органами країни проживання та легалізований у передбаченому законом порядку національними органами).

Отже, приймаючи до уваги відсутність достовірних та беззаперечних доказів про зарахування дитини до навчального закладу у Турецькій республіці, що забезпечило б її гарантоване право на здобуття освіти на належному рівні, з огляду на відсутність будь-яких відомостей щодо безпечних та належних санітарно-гігієнічних умов проживання та відпочинку дитини у іншій державі, приймаючи до уваги спір батьків щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, який розглядається в іншому провадженні і на час розгляду зазначеної справи ще не вирішено по суті, з огляду на те, що малолітній дитині надано дозвіл на виїзд до іншої країни у супроводі матері терміном на 9 років, у той час як сама мати має дозвіл на проживання у Турецькій Республіці лише до 18.04.2019 року, колегія суддів вважає передчасними висновки суду першої інстанції про те, що надання такого дозволу буде відповідати найвищим інтересам дитини та сприяти її розвитку.

При цьому, з огляду на те, що судове рішення має бути чітким та зрозумілим, не містити умов і невизначеності, у той час як наведене у рішенні суду першої інстанції формулювання «за умови можливості систематичних побачень батька та дитини під час канікулярних та святкових днів» без визначення конкретних періодів та дат таким вимогам процесуального законодавства не відповідає, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги і в наведеній частині.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 12.04.2017 року, дійшов передчасних висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог і надав дозвіл на постійне проживання малолітній дитині протягом 9 років без згоди та супроводу батька усупереч чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

З огляду на встановлені обставини, приймаючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявності підстав, визначених ст. 309 ЦПК України для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмов у задоволенні позову.

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 слід стягнути судові витрати, понесені при подачі апеляційної скарги в розмірі 704 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючої в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 08 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа : виконавчий комітет Корабельної районної ради у м. Херсоні ради, про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 704 грн.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В.Орловська