У х в а л а

04 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року, клопотання про заміну сторони у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрінком Інтер», третя особа - ОСОБА_6, про захист гідності, честі, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Оболонський районний суд м. Києва рішенням від 05 липня 2016 року, залишеним без змін з урахуванням виправлення описки ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнив частково, визнав недостовірними, такими, що порушують особисті немайнові права ректора Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» (далі - КНЕУ) ОСОБА_5, поширені шляхом публікації в газеті «Юридичний вісник України» твердження про: примушування ним певних осіб не дотримуватись вимог закону, цькування та подальше звільнення незгодних виконувати його вимоги; вчинення тиску на вчену раду університету; про відмову його виконувати рішення суду щодо поновлення ОСОБА_8 на посаді декана юридичного факультету; та зобов'язав Товариство з обмеженою відповідальністю «Юрінком Інтер» (далі - ТОВ «Юрінком Інтер») не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням у цій справі законної сили опублікувати в зазначеній газеті, зокрема у верхній частині сторінки 5 у розділі «Ракурс», спростування поширеної недостовірної, неправдивої інформації про ОСОБА_5, з обов'язковою вказівкою на титульній сторінці цієї газети про факт такої публікації; стягнув з ТОВ «Юрінком Інтер» на користь ОСОБА_5 відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 2 тис. грн; розподілив судові витрати; у решті позовних вимог суд відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 29 березня 2017 року судові рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувала та закрила провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 205 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

29 червня 2017 року ОСОБА_4 як правонаступник ОСОБА_5, за дорученням якої діє ОСОБА_9, звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року з передбачених пунктами 1, 2 і 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав: неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 1219, частини третьої статті 1230 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, зокрема статті 37, пункту 1 частини першої статті 201, пункту 1 частини першої статті 203, пункту 6 частини першої статті 205, частини другої статті 340 ЦПК України щодо процесуального правонаступництва, обов'язку суду зупинити провадження у справі, строків, на які зупиняється провадження у справі, та підстав для скасування рішення із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду; невідповідності зазначеного судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах цих норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підстави подання заяви про перегляд указаного судового рішення, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвалу Верховного Суду України від 18 липня 2007 року, постановлену ним як судом касаційної інстанції, та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 серпня 2013 року, 01 квітня 2015 року, 24 лютого і 05 жовтня 2016 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального та процесуального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаного судового рішення суду касаційної інстанції, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвалу Верховного Суду України від 02 листопада 2011 року та постанови Верховного Суду України від 14 червня 2016 року і 28 березня 2017 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 2 і 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 29 березня 2017 року, суд касаційної інстанції, скасувавши рішення суду першої та апеляційної інстанцій, виходив з помилковості їх висновків щодо визнання недостовірною поширеної відповідачем інформації у відповідній статті. При цьому суд закрив провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 205 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1979/ed_2017_03_23/pravo1/T041618.html?pravo=1>ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2017_03_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> - у зв'язку зі смертю позивача, оскільки правовідносини сторін нерозривно пов'язані з його особою, не входять до складу спадщини та не допускають правонаступництва.

Разом з тим, у наданій заявницею для порівняння ухвалі Верховного Суду України від 18 липня 2007 року, постановленій ним як судом касаційної інстанції, міститься висновок про закриття провадження у справі, оскільки відповідно до пункту 7 частини першої статті 205 ЦПК України ліквідовано юридичну особу, яка була однією зі сторін у справі.

В ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, також наданих для порівняння, містяться висновки про те, що:

- з огляду на положення частини другої статті 340 ЦПК України, оскільки суд першої або апеляційної інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення, а смерть фізичної особи - сторони в спірних правовідносинах, що не допускають правонаступництва, після ухвалення рішення не може бути підставою для застосування положення частини першої цієї статті, то відсутні правові підстави для закриття провадження у справі (14 серпня 2013 року, 01 квітня 2015 року, 24 лютого і 05 жовтня 2016 року);

- оскільки за змістом статті 1219 ЦК України особисті немайнові права не входять до складу спадщини, то і вимоги, які випливають з даної категорії правовідносин, процесуального правонаступництва не допускають (24 лютого і 05 жовтня 2016 року).

Отже, порівняння наведених судових рішень не дає підстав для висновку про те, що суди касаційних інстанцій під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, висновки суду касаційної інстанції, викладені в наведених судових рішеннях та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах, що позбавляє Верховний Суд України можливості установити неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права у подібних правовідносинах.

У постановах Верховного Суду України, на які також посилається заявниця, містяться правові висновки про те, що:

- відповідно до частини третьої статті 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди у випадку, якщо таке право було присуджене судом спадкодавцеві за його життя. Закриваючи провадження, суд не врахував, що виходячи зі змісту статті 1227 ЦК України члени сім'ї або інші спадкоємці можуть претендувати на отримання суми коштів, які спадкодавцю відповідач повинен був сплатити як середній заробіток за час вимушеного прогулу (постанова від 14 червня 2016 року);

- оскільки дії позивача при постановленні рішення мають ознаки дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «б» пункту 1 частини першої статті 92 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), то Вища рада юстиції дійшла правильного висновку про притягнення його до дисциплінарної відповідальності (постанова від 28 березня 2017 року).

Таким чином, висновки суду касаційної інстанції, зроблені в ухвалі про перегляд якої подано заяву, не суперечать викладеним у зазначених постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстави її невідповідності висновку, викладеному в ухвалі Верховного Суду України від 02 листопада 2011 року, оскільки ця ухвала не є судовим рішенням у розумінні пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Разом з тим відсутні правові підстави для заміни сторони у справі на стадії розгляду питання про допуск справи до Верховного Суду України.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрінком Інтер», третя особа - ОСОБА_6, про захист гідності, честі, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

В.М. Сімоненко