Ухвала

іменем україни

06 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до підприємства «Будинок Профспілок» Дніпропетровського обласного об'єднання профспілок (міжгалузева рада профспілок) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зміну формулювання запису в трудовій книжці, за касаційною скаргою підприємства «Будинок Профспілок» Дніпропетровського обласного об'єднання профспілок (міжгалузева рада профспілок) на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 02 січня 2013 року вона працювала у відповідача на посаді бухгалтера торгівельного комплексу та наказом від 26 червня 2015 року її 29 червня 2015 звільнено з займаної посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. На виконання рішення Індустріального районного суду від 12 жовтня 2015 року її поновлено на займаній посаді з 30 червня 2015 року наказом від 13 жовтня 2015 року. Наказом підприємства «Будинок Профспілок» Дніпропетровського обласного об'єднання профспілок (міжгалузева рада профспілок) від 08 грудня 2015 року на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2015 року наказ від 13 жовтня 2015 року скасовано. У період з 13 жовтня 2015 року по 07 грудня 2015 року фактично перебувала у трудових відносинах з відповідачем, їй виплачувалася заробітна плата, оплачено лікарняний лист, а також виплачена компенсація за невикористану відпустку за період роботи з 13 жовтня 2015 року по 07 грудня 2015 року. Наказом від 07 червня 2016 року на виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року скасовано наказ від 08 грудня 2015 року та поновлено її на зазначеному підприємстві на посаді бухгалтера торгівельного комплексу, наказом від 10 червня 2016 року звільнено з займаної посади на підставі заяви від 10 червня 2016 року за п. 1 ст. 36 КЗпП України. Разом з тим, формулювання в графі запису від 08 грудня 2015 року не відповідає інструкції Про порядок ведення трудових книжок, не відображено факт трудових відносин у період з 13 жовтня 2015 року по 07 грудня 2015 року та не зазначено причину звільнення з посиланням на відповідну статтю КЗпП України. Крім того, відповідач відмовився виплачувати компенсацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила зобов'язати відповідача змінити формулювання в графі 3 запису від 08 грудня 2015 року в її трудовій книжці, із зазначенням причини звільнення, з посиланням на відповідну статтю і пункт КЗпП України та викласти наступним чином: «Звільнено у зв'язку із закінченням строку трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України»; стягнути з відповідача на її користь компенсацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 08 грудня 2015 року по 09 червня 2016 року у розмірі 30 848,30 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року, позов задоволено частково. Стягнуто з підприємства «Будинок Профспілок» Дніпропетровського обласного об'єднання профспілок (міжгалузева рада профспілок) на користь ОСОБА_4 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 08 грудня 2015 року по 09 червня 2016 року у розмірі 13 287,49 грн., з утриманням з цієї суми податків і інших обов'язкових платежів. У задоволенні решти позову відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 4 218,06 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі підприємство «Будинок Профспілок» Дніпропетровського обласного об'єднання профспілок (міжгалузева рада профспілок), мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що наказом (розпорядженням) від 02 січня 2013 року ОСОБА_4 прийнято на роботу бухгалтером торгівельного комплексу підприємства «Будинок Профспілок» Дніпропетровського обласного об'єднання профспілок (міжгалузева рада профспілок).

Наказом (розпорядженням) від 26 червня 2015 року позивача звільнено з посади бухгалтера торгівельного комплексу з 29 червня 2015 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2015 року визнано незаконним та скасовано наказ від 26 червня 2015 про звільнення ОСОБА_4 на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_4 на посаді бухгалтера торгівельного комплексу підприємства «Будинок Профспілок» Дніпропетровського обласного об'єднання профспілок (міжгалузева рада профспілок). Стягнуто з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 14 863,64 грн. та моральну шкоду у розмірі 1 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

На підставі цього рішення суду наказом відповідача від 13 жовтня 2015 року позивача поновлено на посаді бухгалтера торгівельного комплексу з 30 червня 2015 року.

До трудової книжки внесено запис від 13 жовтня 2015 року: «Запис за № 38 недійсний, поновлено на попередній роботі», згідно наказу від 13 жовтня 2015 року.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

На підставі рішення апеляційного суду наказом відповідача від 08 грудня 2015 року скасовано наказ від 13 жовтня 2015 року про поновлення ОСОБА_4 на посаді бухгалтера торгівельного комплексу.

До трудової книжки внесено запис від 08 грудня 2015 року: «Запис за № 39 недійсний. Звільнено 29 червня 2015 року», згідно наказу від 08 грудня 2015 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 квітня 2016 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2015 року скасовано, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2015 року залишено без змін.

На підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 квітня 2016 року наказом відповідача від 07 червня 2016 року скасовано наказ від 08 грудня 2015 року про скасування наказу від 13 жовтня 2015 року про поновлення ОСОБА_4 на посаді бухгалтера торгівельного комплексу з 30 червня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За змістом ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно зі ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, передбачений ст.117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу.

При цьому відсутність фінансування та грошових коштів у підприємства, установи, організації не позбавляє його обов'язку з виплати належних працівникові грошових коштів та не звільняє від відповідальності за невиконання цього обов'язку.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що відповідач зобов'язаний сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Судом першої інстанції, керуючись положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, вірно визначено середній заробіток за час вимушено прогулу.

Разом з тим, судом першої інстанції наведено розрахунок при задоволенні грошової вимоги, досліджено його обґрунтованість та правильність.

Отже, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову частково. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу підприємства «Будинок Профспілок» Дніпропетровського обласного об'єднання профспілок (міжгалузева рада профспілок) відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С. Висоцька

М.К. Гримич