Справа № 455/1251/16 Головуючий у 1 інстанції: Бонецький Л.Й.
Провадження № 22-ц/783/1722/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю - представника апелянта ОСОБА_2, позивачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, представника третьої особи Львівської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України - ОСОБА_5, представника третьої особи Департаменту освіти і науки Львівської ОДА - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 сільської ради на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділу соціально-гуманітарного розвитку ОСОБА_7 сільської ради Старосамбірського району, ОСОБА_7 сільської ради Старосамбірського району, Навчально-виховного комплексу «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад - учнівське лісництво ім. о. ОСОБА_8», відділу освіти Старосамбірської РДА, третіх осіб: Департамент освіти і науки Львівської ОДА, Львівська обласна організація профспілки працівників освіти і науки України, ОСОБА_9, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася у суд із позовом до відповідачів Відділу соціально-гуманітарного розвитку ОСОБА_7 сільської ради Старосамбірського району Львівської області, ОСОБА_7 сільської ради, НВК «загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о. ОСОБА_8» та Відділу освіти Старосамбірської РДА Львівської області, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ начальника Відділу соціально-гуманітарного розвитку ОСОБА_7 сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 29.08.2016 року № 114 у частині звільнення її з роботи, поновити її з 31.08.2016 року на роботі на посаді учителя зарубіжної літератури НВК «загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о. ОСОБА_8» з педагогічним навантаженням на рівні 2015-2016 навчального року, стягнути з ОСОБА_7 сільської ради Старосамбірського району Львівської області на її користь середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу та за уваесь час затримки у виплаті заробітної плати, а також 3000 грн. на відшкодування заподіяної їй моральної шкоди.

В обгрнутування предявлених позовних вимог посилалась на те, що наказом Відділу освіти Старосамбірського району Львівської області від 06.09.1984 року № 444 вона була прийнята на роботу у ОСОБА_7 середню школу на посаду учителя російської мови і літератури, у подальшому наказом від 31.08.1992 року № 30 була переведена на посаду учителя літератури народів світу, а наказом № 30 від 01.09.2002 року на посаду учителя зарубіжної літератури цієї-ж школи, з повним тижневим навантаженням. Згодом ОСОБА_7 середню школу було перейменовано у загальноосвітню середню школу І-ІІІ ступенів с. Міженець, а з 2012 року у Навчально-виховний комплекс «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад ім. о. ОСОБА_8 с. Міженець Старосамбірського району Львівської області».

Вказувала, що наказом Відділу освіти Старосамбірської районної державної адміністрації від 29.01.2016 року № 14 прийнято рішення про передачу згаданого навчального закладу із спільної власності територіальної громади району у комунальну власність ОСОБА_7 сільській раді, як обєднаній територіальній громаді, а в п. 3 цього наказу йдеться про вчинення відповідних записів у трудових книжках педагогічних та технічних працівників, без розірвання трудових відносин з ними. Ще до цього, а саме 25.01.2016 року рішенням ОСОБА_7 сільської ради № 13 був створений Відділ соціально-гуманітарного розвитку ОСОБА_7 сільської ради, котрому, у тому числі був підпорядкований НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад ім. о. ОСОБА_8, а керівник цього відділу зайнявся звільненням учителів з роботи, що, на її думку, свідчило про незаконність створення сільською радою такого відділу та перевищення відділом своїх повноважень. У подальшому, на підставі рішення ОСОБА_7 сільської ради від 23.06.2016 року № 49 повинно було проводитись реформування загальноосвітніх закладів на території ОСОБА_7 обєднаної територіальної громади шляхом створення НВК «Загальноосвітній навчальний заклад I-III ступенів дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о. ОСОБА_8» із попередженням усіх працівників про можливе наступне вивільнення. Таким чином, має місце реорганізація навчальних закладів, а не їх ліквідація.

Однак, оскаржуваним наказом її було звільнено з роботи з посади учителя зарубіжної літератури з 31.08.2016 року у звязку з ліквідацією НВК «Загальноосвітній навчальний заклад I-III ступенів дошкільний навчальний заклад ім. о. ОСОБА_8, за ст. 40 КЗпП України, без деталізації конкретного пункту та причин звільнення. З цих підстав вважала своє звільнення з роботи незаконним, при цьому посилалась на свій трудовий стаж та присвоєну кваліфікацію. Ще посилалась на ч. 2 ст. 40 КЗпП України, за змістом якої звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. З вказаного приводу її неодноразові заяви, як до керівництва навчального закладу так і до представників сільської ради, з проханнями прийняти на роботу та надати попередню роботу вчителя зарубіжної літератури, були залишені без задоволення, а НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о. ОСОБА_8» продовжує функціонувати і жодної ліквідації не відбулося. Кількість уроків зарубіжної літератури залишилося і у 2016-2017 навчальному році, що є свідченням того, що її звільнено без дотримання вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України. Крім того, про наступне вивільнення її не попередили за два місяці.

З огляду на викладене вище, просила позов задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Відділу соціально-гуманітарного розвитку ОСОБА_7 сільської ради Старосамбірського району, ОСОБА_7 сільської ради Старосамбірського району, НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о. ОСОБА_8», Відділу освіти Старосамбірської РДА, з участю третіх осіб: Департамент освіти і науки Львівської ОДА, Львівська обласна організація профспілки працівників освіти і науки України, ОСОБА_9, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ начальника Відділу соціально-гуманітарного розвитку ОСОБА_7 сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 29.08.2016 року № 114 у частині звільнення ОСОБА_3 з роботи.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді учителя зарубіжної літератури НВК «Зальнооосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о. ОСОБА_8» с. Міженець Старосамбірського району Львівської області з педагогічним навантаженням на рівні 2015-2016 навчального року з 31.08.2016 року.

Стягнено з ОСОБА_7 сільської ради Старосамбірського району Львівської області на користь ОСОБА_3 заробіток за час вимушеного прогулу з 31.08.2016 року по 22.12.2016 року 15049 (пятнадцять тисяч сорок девять) грн. 80 коп..

Стягнено з ОСОБА_7 сільської ради Старосамбірського району Львівської області на користь ОСОБА_3 3000 (три тисячі) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 29 грудня 2016 року у рішенні Старосамбірського районного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року виправлено описку у частині зазначення боржника.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року оскаржила ОСОБА_7 сільська рада, подавши 03.01.2017 року апеляційну скаргу.

В обгрунтування поданої апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного зясування усіх обставин справи та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема зазначає, що суд першої інстанції, поновляючи позивача на роботі, не звернув уваги на те, що позивач була звільнена з іншого НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад ім. о. ОСОБА_8» і може бути поновлена за наявності для цього законних підствах лише у цьому навчальному закладі. Окрім того, є невірними висновки суду щодо посилання на те, що ліквідація згаданого навчального закладу не проводилась, а фактично відбулася реорганізація шляхом перетворення, коли права та обовязки у порядку правонаступництва перейшли до нової юридичної особи. Вважає, що судом взагалі не дослідувались обставини змін в організації виробництва і праці НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад ім. о. ОСОБА_8». Оскільки, позивача було звільнено з НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад ім.о.І. ОСОБА_8» на підставі його ліквідації, попередня згода профспілкового органу на таке звільнення не вимагається.

Відтак, на думку апелянта, судом першої інстанції вибірково досліджено докази у справі, оскільки ним не надано правової оцінки долученому до матеріалів справи акту, складеному працівниками поштового відділення с. Міженець, де встанвлено, що позивач, ознайомившись з персональним попередженням про майбутнє вивільнення від 23.12.2016 року, відмовилась від його отримання.

Вважає також, що судом першої інстанції не наведено жодного обґрунтування розміру застосованого відшкодування у рахунок відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди.

Просить рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, котрі зявились у судове засідання, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване рішення підлягає зміні, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону у повній мірі не дотримався.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Судом встановлено, що наказом Старосамбірського райвно від 06.09.1984 року № 444 позивач прийнята на роботу у ОСОБА_7 середню школу на посаду учителя російської мови і літератури з 06.09.1984 року. Наказом по школі від 31.08.1992 року № 30 переведена на посаду учителя літератури народів світу. Наказом по школі № 30 від 01.09.2002 року переведена на посаду вчителя зарубіжної літератури.

Судом встановлено й те, що наказом № 10 від 10.02.2012 року ОСОБА_7 СЗШ І-ІІІ ступенів перейменова у НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад ім. о. ОСОБА_8 с. Міженець», а рішенням Старосамбірської районної ради від 25.12.2015 року № 40 та наказом Відділу освіти від 29.01.2016 року № 14, НВК «Загальноосвітній навчальний заклад I-III ступенів дошкільний навчальний заклад о. ОСОБА_8 с. Міженець Старосамбірського району Львівської області» передано із спільної власності територіальної громади Старосамбірського району у комунальну власність ОСОБА_7 сільської ради як обєднаної територіальної громади. До цього, а саме рішенням ОСОБА_7 сільської ради від 25.01.2016 року № 13 створено Відділ соціально-гуманітарного розвитку ОСОБА_7 сільської ради, якому, з-поміж інших, підпорядковувався і НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад ім. о. ОСОБА_8 с. Міженець Старосамбірського району Львівської області». Наказом Відділу освіти Старосамбірської РДА № 14 від 29.01.2016 року НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад о. ОСОБА_8 с. Міженець Старосамбірського району Львівської області» з 01.02.2016 року передано із спільної власності територіальної громади району у комунальну власність ОСОБА_7 сільської ради як обєднаної територіальної громади. При цьому, керівнику такого навчального закладу у термін до 01.02.2016 року слід було зробити відповідні записи у трудових книжках педагогічних та технічних працівників про передачу їх із спільної власності територіальної громади району у комунальну власність обєднаної територіальної громади відповідної ради, без розірвання трудових відносин з ними.

Однак встановлено, що наказом начальника Відділу соціально-гуманітарного розвитку ОСОБА_7 сільської ради № 114 від 29.08.2016 року позивач звільнена із займаної посади у звязку з ліквідацією НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад ім. о. ОСОБА_8 с. Міженець Старосамбірського району Львівської області» за ст. 40 КЗпП України, з 31.08.2016 року.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у цьому пункті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 у частині визнання частково недійсним і скасування вказаного вище наказу про звільнення з роботи, поновлення її на займаній посаді, суд першої інстанції вірно виходив з положень ч. 2 ст. 40, ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, а також розяснень, котрі містяться з вказаного приводу у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із подальшими змінами та доповненнями), та на підставі зібраних у матеріалах справи і досліджених у судовому засіданні доказів зясував, що підставою звільнення позивача із роботи є рішення ОСОБА_7 сільської ради від 23.06.2016 року № 49 «Про реформування загальноосвітніх закладів на території ОСОБА_7 сільської ради», тобто реорганізація навчального закладу НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад ім. о. ОСОБА_8 с. Міженець Старосамбірського району Львівської області», однак звільнення останньої фактично відбулось з підстав ліквідації такого закладу. У звязку із вказаною розбіжністю, у трудовій книжці та у самому оскаржуваному наказі про звільнення відсутній пункт ст. 40 КЗпП України, за яким відбулося звільнення позивача з роботи. Більше того, встановлено, що як на час звільнення позивача з роботи, так і на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції ліквідації НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад ім. о. ОСОБА_8 с. Міженець Старосамбірського району Львівської області» не відбулося. В той же час доказів фінансування цього закладу не надано. А Навчально-виховний комплекс «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад - учнівське лісництво ім. о. ОСОБА_8» у повному об»ємі виконує функції Навчально-виховного комплексу «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад ім. о. ОСОБА_8 с. Міженець Старосамбірського району Львівської області», який згідно рішень підлягає ліквідації. Таким чином встановлено, що припинення виконання функційм навчального закладу, який згідно рішень підлягає ліквідації, не відбулось, а такі передано іншому навчальному закладу.

Крім того встановлено, що всупереч ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України позивач не була попереджена про наступне можливе вивільнення у звязку з реформуванням загальноосвітніх навчальних закладів на території ОСОБА_7 сільської ради за два місяці, оскільки у попередженні відсутній її підпис, а належних доказів щодо ухилення позивача від підписання чи отримання повідомлення (попередження) про звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відповідачами не надано ані суду першої інстанції ані суду апеляційної інстанції.

Також, у порушення ч. 3 наведеної норми позивачу одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці відповідачем не запропоновано іншу роботу у тому ж навчальному закладі після його реорганізації, хоча з матеріалів справи вбачається, що вона зверталася з відповідними письмовими заявами з проханнями прийняти її на посаду учителя зарубіжної літератури, однак такі залишені без задоволення.

Вірними є висновки суду й про неправомірність дій відповідачів щодо пропозиції позивачу роботи у реформованому навчальному закладі після проведення конкурсного відбору, так як конкурсний відбір при переведенні працівників на нове місце праці після реорганізації установи чинним законодавством не передбачений.

Колегія суддів звертає увагу, що при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права чи органу місцевого самоврдування, про ліквідацію яких було прийнято рішення, належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з'ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган. Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що звільнення позивача відбулося без законної на те підстави, а, відтак, в силу вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП України, суд обгрнутовано поновив позивача на роботі у НВК «Загальнооосвітній навчальний заклад 1-111 ступенів - дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о.І.Могильницького» с. Міженець Старосамбірського району Львівської області (після реорганізації).

У звязку з визнанням незаконним звільнення позивачки з роботи та беручи до уваги ч.4 ст. 235 КЗпП України, за якими при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік, суд першої інстанції правильно вважав за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту її звільнення та по час ухвалення судового рішення. При розрахунку належної до стягнення суми суд керувався наявною в матеріалах справи довідкою про середньомісячний заробіток позивачки. Однак, судом першої інстанції допущено помилку при підрахунку. Середньоденний заробіток складає 181 грн. 06 коп. (заробіток за травень та червень 2016 року складав по 3530 грн. 76 коп. щомісячно, у травні 2016 року було 19 робочих днів у червні 2016 року - 20 робочих днів (3530,76 грн. х 2 місяці) : 39 робочих днів = 181,06 грн.- середньоденний заробіток). , а не 185,80 грн. Позивач звільнена з роботи з 31 серпня 2016 року і поновлена на роботі рішнням суду від 22 грудня 2016 року. На цей період припадав 81 робочий день, тому сума заробітку за час вимушеного прогулу на день постановлення рішення становитиме: 181,06 грн.(середньоденний заробіток) х 81 день ( робочі дні, починаючи з 01.09.2016 року по день постановлення рішення 22.12.2016 року) = 14 665,86 гривень. Тому в цій частині рішення суду підлягає зміні.

Колегя суддів погоджується також з правильністю висновку суду про стягнення в силу ст. ст. 23, 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України на користь позивача 3000 грн. на відшкодування їй заподіяної незаконним звільненням моральної шкоди, розмір якої вважає у повні мірі обгрунтованим. Так, виходячи із принципів рівності, поміркованості, розумності та справедливості, характеру й обсягу моральних страждань, а також враховуючи положення чинного законодавства про те, що розмір на відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, 3000 грн. на відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди є достатнім та обєктивним.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, допустив зазначені вище порушення, що, у свою чергу, призвело до стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь позивача у збільшеному розмірі, а тому рішення суду у цій частині необхідно змінити, зменшивши суму стягуваної з відповідача ОСОБА_7 сільської ради Старосамбірського району Львівської області на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу з 31 серпня 2016 року по 22 грудня 2016 року включно з 15 049 грн. 80 коп. до 14 665 грн. 86 коп., а також вказавши, що із згаданої суми підлягають утриманню податки та обов'язкові платежі.

Також з абзацу третього резолютивної частини оскаржуваного рішення слід виключити слова «з педагогічним навантаженням на рівні 2015-2016 навчального року з 31 серпня 2016 року», оскільки визначення навантаження на конкретного працівника не є повноваженнями суду, а є прерогативою роботодавця.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 88, 209 ч. 3, 303, 304, ч. 1 п.п. 1, 2,3 ст. 307, 308, ч. 1 п.п. 2, 4 ст. 309, ст. 313, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 сільської ради - задовольнити частково.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року, в якому ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 29 грудня 2016 року виправлено описку, змінити.

Виключити з абзацу третього резолютивної частини рішення слова «з педагогічним навантаженням на рівні 2015-2016 навчального року з 31 серпня 2016 року».

Зменшити суму стягуваної з ОСОБА_7 сільської ради Старосамбірського району Львівської області в користь ОСОБА_3 заробітної плати за час вимушеного прогулу з 31 серпня 2016 року по 22 грудня 2016 року включно з 15049, 80 грн. (п'ятнадцять тисяч сорок девять) грн. 80 коп. до 14665, 86 коп. (чотирнадцять тисяч шістсот шістдесят пять) грн. 86 коп., вказавши, що із згаданої суми підлягають утриманню податки та обов'язкові платежі.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_10