Номер провадження: 22-ц/785/6170/17
Номер справи місцевого суду: 495/9278/16-ц
Головуючий у першій інстанції Гайда-Герасименко О. Д.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 травня 2017 року,

встановила:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач неповнолітню дитину не провідує, утриманням та вихованням не займається, у відповідача існує заборгованість по аліментам, станом здоров'я та розвитком дитини не цікавиться, не виявляє бажання спілкувати та бачитись з дитиною. Позивачка сама виховує неповнолітню дитину, створює належні життєві умови для розвитку та навчання, повністю матеріально забезпечує.

На підставі наведеного, позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Таким чином при вирішенні справи суд повинен був визначити зміст позовних вимог, предмет позову та його підставу з метою з'ясування наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, виявлення заінтересованих осіб у справі, правильного застосування матеріальної форми права до цих правовідносин та застосування необхідного способу захисту порушеного права, а також для визначення й дослідження кола питань і заходів, необхідних для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Вказаним нормам закону судове рішення у повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано достатніх відомостей, які б безумовно свідчили про злісне ухиляння відповідачем від виховання своєї дитини, що у відповідності з вимогами ст.164 СК України було б підставою для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення його батьківських прав. Одночасно, судом було відхилено висновок органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради №30 від 01 лютого 2017 року про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, який є недостатньо обґрунтованим саме щодо обраного способу захисту прав дитини - позбавлення батьківських прав його батька.

Проте повністю погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, оскільки суд внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права дійшов цього висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі заочного рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 серпня 2013 року був розірваний.

Від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 від 09 жовтня 2014 року.

Рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 02 жовтня 2014 року №235 позивачці ОСОБА_2 дозволено змінити прізвище малолітньому сину з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2».

Неповнолітня дитина зареєстрована та проживає з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні, як на підставу задоволення позову ОСОБА_5 посилалась на те, що відповідач ОСОБА_3 як батько, неповнолітню дитину ОСОБА_4 з 2012 року не провідує, утриманням та вихованням не займається, станом здоров'я та розвитком дитини не цікавиться, не виявляє бажання спілкувати та бачитись з дитиною, участі у житті дитини не приймає, зі святами та день народженнями дитину не вітає, існує заборгованість по аліментам, позивачка сама виховує неповнолітню дитину, створює належні життєві умови для розвитку та навчання, повністю матеріально забезпечує, а отже відповідач ухиляється від батьківських обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини ОСОБА_4

Органом опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області до суду було надано висновок №30 від 01 лютого 2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому встановлено, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини, не проявляючи про дитину щонайменшої батьківської турботи, а саме: не піклується про стан здоров'я, фізичний та духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя як важливі складові всебічного розвитку та виховання дитини, не забезпечує йому необхідне харчування та медичний огляд, не спілкується з сином, що необхідно для його нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не проявляє інтерес до розвитку та внутрішнього світу хлопчика (а.с.53-54).

В судовому засіданні дані твердження позивача та висновок органу опіки та піклування відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані та матеріали справи не містять. Тому висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог та необґрунтованість висновку органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області є помилковим.

Положеннями ст. ст. 141, 142 СК України встановлюється рівність прав батьків щодо дитини та дітей щодо батьків. Рівність прав батьків щодо дітей це ознака, яка є однією із основних, що характеризує батьківські права. Навіть такі юридичні факти, як розірвання шлюбу між батьками, їх окреме від дитини проживання не впливає на обсяг їхніх прав та звільнення їх від виконання обов'язків.

Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України, так батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток тощо.

Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він: не забрав дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини та протягом шести місяців не виявляв щодо неї батьківського піклування; ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводиться з дитиною; є хронічним алкоголіком або наркоманом; вдається до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджений за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підставою для відповідальності батьків є лише їх ухилення від виконання батьківських обов'язків, що включає наявність вини.

Позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року (з послідуючими змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 18 вказаної постанови зазначено, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька та матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Враховуючи доведеність вини відповідача ОСОБА_3 щодо ухилення від батьківських обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини ОСОБА_4, а також приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, колегія суддів вважає за доцільне попередити відповідача ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, одночасно контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків слід покласти на орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору, рішення районного суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволені позову, попереджавши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини, з покладенням контролю за виконанням відповідачем батьківських обов'язків на орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради, про позбавлення батьківських праввідмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов'язків покласти на орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

О.С.Комлева

Ю.І.Кравець