Справа № 369/8123/17
Провадження № 2/369/3403/17
УХВАЛА

Іменем України

01.08.2017 року суддя Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі ОСОБА_1, розглянувши заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення грошового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2017 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, яким просить суду стягнути з відповідача загальну суму боргу в розмірі 92933,06 грн., що складається із суми основного боргу 85000,00, суми 3 % річних в розмірі 1418,22 грн., та індексу інфляції в розмірі 6514,84 грн.

В якості забезпечення позову заявник просить накласти арешт на грошові кошти на банківських рахунках та на будь-яке рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_6. В обґрунтування вимог забезпечення позову посилається на те, що відповідач не виконує своїх зобовязань згідно розписок від 31 травня 2016 року та 07 липня 2016 року, не повернувши у строк до 01 січня 2017 року позивачу грошові кошти загалом на суму 85000,00 грн. На думку представника позивача, подальше зволікання стягнення коштів призведе до неможливості виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог, створить небезпеку відчуження відповідачем рухомого та нерухомого майна, розтрату коштів з банківських рахунків.

Суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 1, ч. 3 ст. 151 ЦПК України). Позов забезпечується накладенням.арешту на майно або грошові кошти, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або ін..ших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України). Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні року за перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст. 153 ЦПК України).

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» постановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви (п. 7 постанови).

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 152 ЦПК України).

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Заявник просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках та на будь-яке рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_6.

Проте, в порушення вказаних процесуальних норм та роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України, заявник не зазначає, а судом встановлено відсутність об'єктивних обставин вважати, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову. Позовні вимоги не є співвмірними із заявленими вимогами. Крім того, заява про забезпечення позову вмотивована лише припущеннями та побоюваннями щодо невиконання рішення суду в разі задоволення позову, заявником не конкретизовано номер рахунків, фінансової установи в яких відкрито рахунки та не надано жодного доказу щодо належності рухомого та нерухомого майна відповідачеві. Вимоги заяви не підтверджені належними доказами, що свідчили б про обґрунтованість тверджень заявника, а тому заява є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151- 153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення грошового боргу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Т.В. Дубас