Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2017 Справа №607/8953/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю "Родина Тарашевських" про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль» (далі ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», банк) пред'явив до суду позов до відповідача ОСОБА_2, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Родина Тарашевських» (далі - ТОВ «Родина Тарашевських») про стягнення поточної заборгованості за процентами за кредитним договором №010/09-01/338/06 від 28 вересня 2006 року (далі кредитний договір).

В обґрунтування позову позивач вказує, що 28 вересня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», який у подальшому відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» змінив найменування на ОСОБА_3 акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль», та ТОВ «Родина Тарашевських» було укладено Генеральну кредитну угоду № 9, найменування якої 16 липня 2010 року додатковою угодою № 1 змінено на Генеральний договір № 9. Відповідно до умов цього генерального договору банк встановив позичальнику кредитний ліміт в сумі 3360000 доларів США. У рамках генерального договору укладено кредитний договір №010/09-01/338/06 від 28 вересня 2006 року, відповідно до умов якого банк надав ТОВ «Родина Тарашевських» кредит у розмірі 3 000 000 доларів США, строком до 27 вересня 2013 року, зі сплатою за користування кредитними коштами процентів за схемою «Фіксована і плаваюча ставка»: фіксована ставка в розмірі 10,5% річних на перший рік дії кредитного договору; плаваюча ставка в розмірі LIBOR (1 місяць) + 6 % річних, починаючи з другого року дії кредитного договору. 01 жовтня 2010 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Родина Тарашевських» укладено додаткову угоду №010/09-01/338/06/6 до кредитного договору №010/09-01/338/06, на підставі якої заборгованість у доларах США рефінансована у гривню на суму 16 810 000 гривень.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 укладено договір поруки №12/42-0-2/338/06/2.

ТОВ «Родина Тарашевських» належним чином умов кредитного договору не виконала. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів апеляційного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2016 року, стягнуто солідарно з боржника та поручителів, у тому числі з ОСОБА_2, заборгованість за кредитним договором №010/09-01/338/06 від 28 вересня 2006 року сумі 9 513 552,88 грн. станом на 25.12.2013 року, з яких: 8 643 504,46 основна сума боргу, 580 804,27 грн. пеня за порушення термінів повернення кредиту з 01.06.2013 по 24.12.2013 року та 28 9224,15 грн. пеня за період 01.06.2013 року по 24.12.2013 року, а також судові витрати по справі (справа № 607/17945/13-ц).

За період користування кредитними коштами з 31 грудня 2014 року по 29 березня 2016 року боржнику були нараховані проценти у розмірі 2 482 321,44 гривень, які ТОВ «Родина Тарашевських» не сплачено та які не були предметом судового розгляду.

Посилаючись на наведене та те, що боржник умов договору не виконав, банк просить стягнути з поручителя ОСОБА_2, як солідарного боржника нараховані проценти у розмірі 2 482 321,44 гривень за період з 31 грудня 2014 року по 29 березня 2016 року .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 заявлені позовні вимоги підтримав, зіславшись на доводи викладені у позовній заяві та просив позов задовольнити . Після оголошеної в розгляді справи перерви подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_7 у судовому засіданні проти позову заперечив. Вказав, що порука ОСОБА_2 припинилася, оскільки останній платіж за основним договором був здійснений 04 січня 2012 року і протягом 6 місяців від цієї дати банк позову до поручителя не предявляв. Крім того, кредитним договором передбачена сплата чергових платежів, а тому строк позовної давності повинен рахуватися по кожному окремому платежу. Останній платіж мав місце 27 вересня 2013 року, а тому позивачем пропущено строк позовної давності. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України, які є обовязковими до застосування. Також, вказав, що розрахунок поданий позивачем до суду не відповідає вимогам Закону та умовам договору. Посилаючись на наведене, просив відмови у позові.Після оголошеної в розгляді справи перерви подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Судом установлено, що 28 вересня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», та ТОВ «Родина Тарашевських» укладено Генеральну кредиту угоду №9.

Додатковою угодою №1 від 16 липня 2010 року до Генеральної кредитної угоди №9 змінено найменування «Генеральна кредитна угода» на найменування «Генеральний договір».

У рамках Генерального договору 28 вересня 2006 року між банком та ТОВ «Родина Тарашевських» укладено кредитний договір №010/09-01/338/06, відповідно до якого банк надав кредит у розмірі 3000000 доларів США строком до 27 вересня 2013 року із сплатою за користування кредитним коштами процентів за схемою «Фіксована і плаваюча ставка»: фіксована ставка в розмірі 10,5% річних на перший рік дії кредитного договору; плаваюча ставка в розмірі LIBOR (1 місяць) + 6 % річних, починаючи з 2-го року дії кредитного договору.

01 жовтня 2010 року між позивачем та ТОВ «Родина Тарашевських» укладено додаткову угоду №010/09-01/338/06/6 до кредитного договору №010/09-01/338/06, на підставі якої заборгованість у доларах США рефінансована у гривню на суму 16 810 000 гривень.

Положеннями п. 3.1. Договору встановлено, що кредитор надає позичальнику кредит на умовах його повернення, цільового використання, строковості, повернення та плати за користування.

Відповідно до умов п. 6.1. Договору позичальник зобовязується використати кредит на зазначені у договорі цілі і забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих процентів на умовах, передбачених договором.

В забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Родина Тарашевських» за кредитним договором, 13 лютого 2012 року між позивачем і ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 укладено Договір поруки №12/42-0-2/338/06/2 (далі договір поруки).

Умовами пункту 1.2 договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в порядку та строки, визначені Кредитним договором, у тому числі при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання забезпечених зобовязань.

Згідно з умовами п. 2.1. договору поруки у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобовязань, поручитель та позичальник відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.

12 липня 2012 року банк звернувся до Тернопільського міськрайонного суду з позовом до ТОВ «Родина Тарашевських», ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 серпня 2016 року позов ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» задоволено, стягнуто солідарно з ТОВ «Родина Тарашевських», ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №010/09-01/338/06 від 28 вересня 2006 року в сумі 9 513 552 гривень 88 копійок, з яких: 8 643 504,46 гривень - основна сума заборгованості за кредитом; 580 804,27 гривень - пеня за порушення терміну повернення кредиту за період із 01 червня 2013 року по 24 грудня 2013 року; 289 224,15 гривень - пеня за порушення термінів сплати процентів за користування кредитом за період із 01 червня 2013 року по 24 грудня 2013 року.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2016 року рішення суду залишене без змін.

Крім того, у звязку із невиконання боржником умов кредитного договору №010/09-01/338/06 від 28 вересня 2009 року, у 2015 році банк подав до господарського суду Тернопільської області позов до ТОВ «Родина Тарашевських» про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, передане в іпотеку.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24 лютого 2016 року змінено рішення господарського суду Тернопільської області від 04 березня 2015 року та викладено резолютивну частину в новій редакції, зокрема: Позов задоволено. В рахунок задоволення вимог банку в розмірі 17 071 534 грн. 69 коп., з яких: 8 643 504,46 грн. - сума неповерненого кредиту; 6 496 877,86 гривень - прострочені проценти за користування кредитом; 791 157,02 гривень - пеня за порушення термінів сплати процентів за користування кредитом; 1 139 995,36 гривень - пеня за порушення строку повернення кредиту, звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Вказана постанова набрала законної сили.

Відповідно до наданого суду позивачем розрахунку заборгованості від 20 квітня 2016 року, розмір відсотків за планове погашення кредиту за період з 31 грудня 2014 року по 29 березня 2016 року складає 2 482 321 гривню 44 копійки Вказана заборгованість на даний час ні позичальником, ні поручителями не погашена.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, оцінивши в сукупності дослідження судом докази, представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, вважає, що позов банку підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений договором строк.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України).

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, у тому числі рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05 серпня 2016 року, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24 лютого 2016 року, які набрали законної сиди, що боржник ТОВ «Родина Тарашевських» належним чином не виконав умов кредитного договору, у звязку з чим виникла заборгованість по кредиту.

28 квітня 2012 року банком надіслано на адресу ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 лист-претензію про погашення простроченої заборгованості за кредитом і процентами та пені, який вони отримали 04 травня 2012 року.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості від 20 квітня 2016 року, розмір відсотків за планове погашення кредиту за період з 31 грудня 2014 року по 29 березня 2016 року складає 2 482 321 гривню 44 копійки та який по даний час не сплачений.

В силу вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів та неустойки (ст.554 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відтак, банк має право вимагати сплати заборгованості по процентах за період з 31 грудня 2014 року по 29 березня 2016 року на суму 2 482 321 гривню 44 копійки від ОСОБА_2 як солідарного боржника.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до висновку Верховного суду України, викладеного у Постанові від 25 травня 2016 року в справі № 6-157цс16, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» є обґрунтований та підлягає до задоволення шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_2 у користь банку 2 482 321,44 гривень заборгованості за відсотками за кредитним договором № 010/09-01/338/06 від 28 вересня 2006 року за період з 31 грудня 2014 року по 29 березня 2016 року.

Відповідачем будь-яких інших доказів щодо безпідставності позовних вимог та іншого розрахунку суми заборгованості суду не надано.

Доводи представника відповідача про те, що строк користування кредитом достроково сплинув 04 січня 2012 року та вимога до ОСОБА_2 протягом 6 місяців не була предявлена, а тому порука припинилася 04 липня 2012 року є безпідставними, оскільки вимога до поручителя (в тому числі позов до суду) предявлена протягом 6 місяців з дня укладення договору поруки, позовна давність за жодним із щомісячних платежів не сплинула.

Так, договір поруки укладений 13 лютого 2012 року, 28 квітня 2012 року банком надіслано на адресу ОСОБА_2 лист-претензію про погашення простроченої заборгованості за кредитом, яку останній отримав 04 травня 2012 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 12 липня 2012 року банк звернувся до Тернопільського міськрайонного суду з позовом до ТОВ «Родина Тарашевських», ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 серпня 2016 року позов банку задоволено.

Безпідставними є посилання представника відповідача на правові висновки Верховного Суду України у справах № 6-2875цс15 та № 6-20цс14, оскільки вони стосуються застосування норм Цивільного кодексу України щодо наслідків спливу позовної давності та припинення поруки за наявності інших фактичних обставин справи, ніж ті, що встановлені у справі, яка розглядається.

В даній справі встановлено, що Суд також не приймає до уваги твердження представника відповідача про неправильність виконаного позивачем розрахунку заборгованості, оскільки останній проведений банком відповідно до умов кредитного договору, завірений підписом представника та печаткою банку.

Представник відповідача будь-якого іншого розрахунку не надав, обґрунтованих мотивів щодо заперечення правильності розрахунку позивача не навів.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 у користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 549 551, 553, 554, 610 613, 625, 629, 651, 654, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Родина Тарашевських» про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» заборгованість за відсотками за кредитним договором № 010/09-01/338/06 від 28 вересня 2006 року у розмірі 2 482 321 (два мільйони чотириста вісімдесят дві тисячі триста двадцять одну) гривню 44 копійки за період з 31 грудня 2014 року по 29 березня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» 37234 (тридцять сім тисяч двісті тридцять чотири) гривні 82 копійки сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_8