АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/2472/17 Головуючий в 1-ій інстанції
Провадження 22-ц/774/1994/К/17 суддя Дудіков А.В.
Категорія - 26 (І) Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Кислиці І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 31 липня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди в звязку з ушкодженням здоров'я.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ОСОБА_4 «ПівнГЗК») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що він, працюючи тривалий час в шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання, у звязку із чим висновком МСЕК у 2017 році йому було первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 65% безстроково.

Вважає, що у звязку з отриманим професійним захворюванням йому спричинено моральну шкоду, яку просив стягнути на свою користь з відповідача у розмірі 85 000,00 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 31 липня 2017 року, описки у якому виправлено ухвалою цього ж суду від 31 липня 2017 року,позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 34 000,00 грн. без урахування податків та обовязкових платежів, а також на користь держави - судовий збір в розмірі 640,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 «ПівнГЗК» ставить питання про зміну рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди. Вважає, що судом не враховано, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та, оскільки причиною його професійного захворювання є саме тривалий час роботи в умовах впливу на організм шкідливих факторів, саме дії позивача стали причиною професійного захворювання. При цьому, ОСОБА_4 «ПівнГЗК» вчинялися всі передбачені законом дії для зменшення впливу на позивача шкідливих факторів виробничого процесу, що свідчить про відсутність вини підприємства у заподіянні моральної шкоди позивачу. Також зазначає, що факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, зокрема в справі відсутні докази, які підтверджують психологічний стан позивача, розмір моральної шкоди, що визначений судом до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, а також характеру і тривалості фізичних та моральних страждань позивача.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Крім того, позивач ОСОБА_3 просить розглядати справу за його відсутності та відсутності його представника (а.с. 90).

Особа, яка подає апеляційну скаргу (відповідач ОСОБА_4 «ПівнГЗК»), будучи завчасно (03.10.2017 року) належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи за її апеляційною скаргою (про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки про виклик в судове засідання на 12.12.2017 року - а.с. 87), в судове засідання не з'явилася і про причини своєї неявки суд не повідомила, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_3, працював протягом 32 років 9 місяців в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на ВАТ «ПінГЗК», правонаступником якого є відповідач по справі ОСОБА_4 «ПівнГЗК». 27.04.2016 року позивач звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с. 4-8, 9-12).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 25 лютого 2016 року у позивача встановлено професійні захворювання з діагнозами: 1) вібраційна хвороба, синдром церебрально-периферичної ангідистонії з вестибулопатією та полірадикулопатією з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, деформуючого остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами ліктьових і колінних суглобів; 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група «А». ЛН першого ст.

Згідно з п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25 березня 2016 року причиною зазначених професійних захворювань є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме: вібрація загальна транспортно-технологічна, коректований еквівалентний рівень в дБ: 105-106 при гранично допустимому 10; аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м?, з вмістом кристалічного кремнію діоксиду від 10% до 10% - 2,45 мг/м? при гранично допустимій до 2,0 мг/м?; шум, еквівалентний рівень в дБА: 81 при гранично допустимому 80 (а.с. 9-12)

Висновком МСЕК від 21.04.2016 року ОСОБА_3 первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності (50% - вібраційна хворобо, 10% - ХОЗЛ, 5% - туговухість) та третю групу інвалідності, які при наступному переогляді 30.03.2017 року залишено незмінними та встановлено безстроково (а.с. 18,19, 53, 54).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обовязок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції керувався ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з доведеності факту заподіяння моральної шкоди позивачу при виконанні ним трудових обовязків з вини відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з Акту розслідування професійного захворювання від 25.03.2016 року, причиною професійного захворювання позивача є робота в умовах впливу шкідливих факторів, тобто умови праці, характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Як вбачається з п. 19 Акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 25.03.2016 року враховуючи тривалий стаж роботи ОСОБА_3 в умовах впливу шкідливих факторів, визначити конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити неможливо.

Проте, з урахуванням зазначеного, порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено самим актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25.03.2016 року (а.с. 9-12), а тому доводи відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу колегія суддів визнає безпідставними.

Спростовуються й доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійні захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилання представника відповідача ОСОБА_4 «ПівнГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи, у тому числі й на підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, що стало причиною його професійних захворювань, які потягли за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

Погоджується колегія суддів і з розміром моральної шкоди стягнутої з відповідача на користь позивача, оскільки судом взято до уваги роз'яснення в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та визначено розмір моральної шкоди з урахуванням фізичних та душевних страждань позивача, виходячи з засад розумності, виваженості та співмірності.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи протягом тривалого часу (32 роки 9 місяців) на підприємстві відповідача у шкідливих умовах, що стало причиною його професійних захворювань, які потягли за собою втрату працездатності, встановлення інвалідності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах. Крім того, судом було враховано невідворотність таких змін, оскільки ступінь втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності позивачу встановлено безстроково, що свідчить про відсутність позитивних прогнозів щодо можливого покращення стану його здоровя та відновлення працездатності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» -відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 31 липня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: