Номер провадження: 22-ц/785/5485/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Сєвєрової Є.С., Черевка П.М.,

за участю секретаря Томашевської К.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2017 року у цивільній справі за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_3, до ОСОБА_2 про приведення самовільно реконструйованої частини комунальної квартини в первинний стан, та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання реконструкції самочинною та усунення перешкод в користуванні горища шляхом приведення частини квартири спільного заселення у первинний стан, -

встановила:

В грудні 2016 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобовязання привести самовільно реконструйовану частину комунальної квартири АДРЕСА_1 в первинний стан (а.с.4-8).

Ухвалою суду від 01 березня 2017 року до участі у даній справі було залучено ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні позивача (а.с.58).

В судовому засіданні 11 травня 2017 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 подала адресовану суду свою письмову заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 445/1000 ч. квартири АДРЕСА_2, що належать ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Представник Приморської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_6 підтримав вказану заяву представника ОСОБА_3, а відповідач ОСОБА_2, яка також є представником відповідача ОСОБА_4, та її представник ОСОБА_7 категорично заперечували проти задоволення цієї заяви представника ОСОБА_3

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2017 року задоволено заяву про забезпечення позову. Накладено арешт на 445/1000 ч. квартири АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Не погодившись з вказаною ухвалою ОСОБА_2 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій ставиться питання про скасування зазначеної ухвали та у задоволені заяви про забезпечення позову відмовити у повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 312 ч.1 п.1 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої

інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу та залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з дотриманням вимог закону.

Так, судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Відповідно ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обовязковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного звязку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно із ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заходи забезпечення позову повинні бути ефективними та реально захищати права заявника при вирішення заяви про забезпечення позову.

Як зазначається Пленумом Верховного Суду України у застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову Постанові № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник ОСОБА_3 вказує, що, по-перше, оскільки ОСОБА_3 вимагала зобовязати відповідачів привести належну їм частину квартири АДРЕСА_1 в первинний стан, тому відчуження відповідачами вказаного майна третім особам зробить неможливим виконання рішення суду, якщо це рішення буде постановлено на користь ОСОБА_3; і, по-друге, формально відповідачі не мають перешкод відчужити належну їм частину квартири АДРЕСА_1, так як на цей час скасована процедура технічного огляду приміщення на відповідність його технічному паспорту та проекту забудови, що відповідно реально може порушити права ОСОБА_3 у разі ухвалення судового рішення на її користь.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідачів на час судового розгляду справи, забезпечення позову ОСОБА_3 шляхом накладення арешту на належні відповідачам 445/1000 ч. квартири АДРЕСА_1 відповідатиме співмірності заходів забезпечення позову заявленим ОСОБА_3 позовним вимогам.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно вважав, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Такі засади поширюються як на вирішення справи по суті, так і на вирішення окремих процесуальних питань.

Відповідач до своєї апеляційної скарги мав надати належні та допустимі докази того, що накладення арешту на вказану частину квартири відповідача є не співрозмірним із заявленими позивачем вимогами.

Такі докази до апеляційної інстанції апелянтом надані не були.

Разом з тим судова колегія розяснює відповідачу, що за його заявою суд, у наступному, може змінити або скасувати заходи забезпечення позову, у випадку, коли дійде до висновку про обґрунтованість відповідного клопотання.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а вимоги апелянта про скасування вказаної ухвали районного суду не відповідають чинному законодавству і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 312, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді С.Є. Сєвєрова

ОСОБА_8