Справа № 363/2765/16-ц Головуючий у І інстанції Войнаренко Л. Ф.
Провадження № 22-ц/780/3979/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 02.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

02 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого Мережко М.В.

Суддів - Данілова О.М., Суханової Є.М.

Секретар Волошин В.Р.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 березня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

В с т а н о в и л а:

У липні 2016 року позивач звернувся із зазначеним позовом .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 18 лютого 2007 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 4550 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач зазначив, що зміни кредитного ліміту банк регулює п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Крім того, позивач зазначає, що він в повному обсязі виконав свої зобовязання за кредитним договором, натомість відповідач свої обовязки з повернення кредиту та нарахованих відсотків, комісії та пені не виконав, внаслідок чого у ОСОБА_2 перед банком виникла заборгованість, яка станом на 13 червня 2016 року складає 45 098 , 45 коп., яка складається з наступного:

заборгованість за кредитом 8 020,11

заборгованість по процентам за користування кредитом 34 454,60 грн6

а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

штраф (фіксована частина) 500 грн

штраф (процентна складова) 2 123,74 грн

Позивач просить стягнути з відповідача на їх користь вказану суму заборгованості в розмірі 45 098,45 грн та понесені судові витрати.

Представник відповідача заперечуючи проти позову, просив відмовити в задоволенні позовних вимог за недоведеністю належними доказами факту укладення кредитного договору від 18 лютого 2007 року та видачі кредитних коштів. Ктого, просив застосувати термін позовної давності.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено .

Не погоджуючись з рішенням суду , позивач подав апеляційну скаргу , в якій просив скасувати рішення , посилаючись на порушенням норм матеріального і процесуального права , ухвалити нове рішення , яким позов задовольнити. В апеляційній скарзі зазначав, що суд першої інстанції не з»ясував обставини ,що мають значення для вирішення справи , невірно застосвував строки позовної давності.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Відповідно до ст.ст. 74, 76, 77 ЦПК України сторони були повідомлені про день та час розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило, заяв про причини неявки в судове засідання від сторін до апеляційного суду не надходило, а тому підстави вважати причини неявки сторін до суду поважними, відсутні.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції , ОСОБА_2 отримала грошові кошти розмірі 4 550 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки

( а.с. 9) .

Зміни кредитного ліміту регулюються п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Крім того, позивач зазначив, що він в повному обсязі виконав свої зобовязання за кредитним договором, натомість відповідач свої обовязки з повернення кредиту та нарахованих відсотків, комісії та пені не виконав, внаслідок чого у ОСОБА_2 перед банком виникла заборгованість, яка станом на 13 червня 2016 року складає 45 098 , 45 коп., яка складається з наступного:

заборгованість за кредитом 8 020,11

заборгованість по процентам за користування кредитом 34 454,60 грн6

а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

штраф (фіксована частина) 500 грн

штраф (процентна складова) 2 123,74 грн

Разом з тим, як видно із розрахунку заборгованості , наданого позивачем , у графах «5» та «10» відображені нульові значення , а відтак вимоги щодо наявності заборгованості за процентами не відповідає розрахунку ( а.с. 5-8) .

Крім того як зазначив вілповідавч , позивач не надав будь-яких доказів отрмання коштів відповідачем , і наявної заборгованості ,строк дії картки закінчився у вересні 2008 року , і нову картку відповідачу не виготовляли .

Згідно за статтею 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до змісту статей 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Для встановлення факту порушення позичальником умов договору, такі умови необхідно чітко знати як позичальнику, так і суду.

Як встановлено судом першої інстанції , відповідно до пункту 2.1.1.2.1. Умов і Правил надання банківських послуг, які долучені до позову, для надання послуг банк видає клієнтові карту, їх вид визначений у Памятці клієнта/довідці про вид кредитування та заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена у заяві.( а.с.9-15))

Зі змісту договору , підписаної відповідачем 18 лютого 2007 року , вбачається, що договір про надання банківських послуг діє протягом строку дії картки.( а.с.9) .

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За правилами статей 627 - 629, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, визначені його умов; зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Правові наслідки порушення зобовязання передбачені статтею 611 ЦК України, згідно якої, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням , проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня , коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу , яка його порушила ( ч1 ст.267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України .

При цьому початок перебігу позовної давності пов»язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору , скільки з певними моментами ( фактами) , які свідчать про порушення прав особи( ст. 261 ЦК України)

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співвпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд .

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається,що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до умов п. 1.3 договору , з умовами якого погодився ОСОБА_2.( а.с. 8) , строк дії договору встановлений - 12 місяців.

ОСОБА_2, 28 березня 2017 року року подала до суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності.( а.с. 54-55) .

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ст. 267 ч.4 ЦПК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності : загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законодавства встановлена спеціальна позовна давність. Так , відповідно до ст. 258 ч.2 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домоленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня , коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу , яка його порушила ( ст. 261 ч.1 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов»язується не скільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами ( фактами ) , які свідчать про порушення прав особи ( ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з п. 5. 1 Умов при порушенні позичальником будь якого із зобовязань, передбачених заявою та п. п. 3.2.2., 3.2.3. даних умов, банк має право нарахувати , а позичальник зобовяхзується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до умов договору SAMDN № 3910 від 18 лютого 2007 року, укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом ОСОБА_2., повне погашення кредиту повинно було відбутися 31 вересня 2008 року року ,це саме стосується і процентів . Отже позивачу достовірно було відомо про порушення його прав починаючи з цієї дати, натомість до суду позивач звернувся лише 21 липня 2016 року .

Оскільки позивач своєчасно не звернувся до суду за захистом свого порушеного права в межах строку позовної давності, висновок суду про відмову у позові є вірним.

Посилання в апеляційній скарзі , що позивач звернувся своєчасно із позовом , не знайшли свого підтвердження , оскільки безпосередньо у розрахунках позивача , зазначено ,що останній платіж за кредитом був проведений у січні 2009 року( а.с. 6). Дані про видачу нової картки відсутні. З наданого розрахунку заборгованості відсутній рух коштів після 21 січня 2009 року (а.с.6)

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає ,що рішення суду є законним та обгрунтованим , підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ,313 315,317,319 ЦПК України ,колегія суддів ,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк» - відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді