РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

21.04.2017 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Масендич В.В.

при секретарі Левицькому М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про позбавлення права користування житловим приміщенням,-

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що 28.12.2015р. вона на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ростовою Л.О., придбано у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1. Право власності на придбану квартиру за позивачем зареєстровано приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ростовою Л.О. 28.12.2015р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.12.2015р. Відповідно до п.6 договору купівлі-продажу квартири продавець ОСОБА_5 зобов'язалася в строк до 01.03.2016р. знятися з реєстрації за адресою квартири та забезпечити зняття з реєстрації за адресою квартири всіх зареєстрованих осіб. Водночас відповідно до довідки з місця проживання та склад сім»ї, виданої ОСББ «Кросворд» 19.08.2016р., у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Відтак, оскільки відповідачі зареєстровані у квартирі, що належить на праві власності позивачу, і внаслідок цього володіють правами щодо проживання і перебування у належному позивачу майну, просить позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, від представника позивача надійшла на адресу суду заява про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача, позов підтримують, проти заочного рішення не заперечують.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, що зокрема підтверджується поданим в газету «Львівська пошта» оголошенням про виклик в судове засідання. На підставі ч. 1ст. 224 ЦПК України суд, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи.

З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 28.12.2015р. укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Згідно п.п.5 п.6 Договору, визначено обов'язок продавця знятися з реєстрації за адресою квартири та забезпечити зняття з реєстрації за адресою квартири всіх зареєстрованих осіб, оплатити рахунки по комунальних платежах за фактичне користування кватирою у термін до першого березня 2016 року.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №51057137, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2015 року.

Як вбачається з довідки з місця проживання та склад сім»ї від 19.08.2016р. виданої ОСББ «Кросворд», в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло.

Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст.48 ЦК України Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності.

Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється судом.

Зі ст.316 цього Кодексу вбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а зі ст.317 - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, при цьому на власний розсуд (ст.319 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до п. 2 ст. 7 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою .

Статтями 383 Цивільного кодексу України і 150 Житлового кодексу УРСР передбачено право власника використовувати житло для проживання власного, членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на свій розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним в належному йому будинку, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту зазначених правових норм свідчить, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом є лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. З припиненням права власності у власника припиняється і право проживати з ним.

Передбачаючи право власника жилого будинку на відчуження цих об'єктів, законодавець не передбачив перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника, у випадку зміни власника будинку. Частина 4 ст. 156 Житлового кодексу передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, за умови збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Отже після реєстрації права власності на спірне майно за позивачем, зареєстровані у зазначеній квартирі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є членами сім'ї попереднього власника квартири АДРЕСА_1, та не є членами родини позивача, яка є теперішнім власником даної квартири, втратили право на користування вказаною квартирою.

Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушували право, примусового виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги всі обставини, викладені позивачкою в позовній заяві, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд знаходить необхідним позов задовольнити.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 27, 30, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

вирішив:

ПозовОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про позбавлення права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. з квартири АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. на користь ОСОБА_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 коп.)

Заяву про перегляд цього заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до Франківського районного суду м. Львова.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Масендич В.В.