Номер провадження: 22-ц/785/718/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

за участю секретаря Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Приморський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_2, треті особи за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 про визнання договорів недійсними та вселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Приморський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що позивач отримала у дар від ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1.

Відповідачі по справі, які були колишніми власниками цієї квартири виселились з неї, однак не були зняті з реєстраційного обліку. Оскільки відповідачі у вказаній квартирі не проживають тривалий час, позивач вважав, що їх реєстрацією в вищезазначеному житловому приміщенні порушуються його права, тому він звернувся до суду з вимогою про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщення.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловою площею за адресою АДРЕСА_2. Визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловою площею за адресою АДРЕСА_2. Визнано ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловою площею за адресою АДРЕСА_2.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року заяву ОСОБА_6 задоволено, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2015 року скасовано.

У липні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до Приморського районного суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_2, треті особи Приморський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення, визнання договору дарування недійсним посилаючись на те, що на день розгляду даного позову ОСОБА_3 апеляційним судом Одеської області розглядалася інша цивільна справа за № 522/22136/14 за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Приморського районного суду міста ОСОБА_9 від 26 січня 2015 року.

ОСОБА_6 пояснив, що на підставі рішення від 26 січня 2015 року, по справі за № 522/22136/14, батько позивача за первісним позовом набув право власності на спірну квартиру. Цивільна справа за № 522/22136/14 надіслана апеляційному суду Одеської області 23 жовтня 2015 року, - позивачеві (обдарованому) не могло бути невідомим про наявність перешкод до розгляду його позову.

ОСОБА_6, діючи від свого імені, та в інтересах своєї дружини ОСОБА_5, також зазначив, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2016 року скасовано рішення Приморського районного суду міста ОСОБА_9 від 26 січня 2015 року. ОСОБА_7 відмовлено у позові і у праві власності на спірну квартиру.

Ухвалою суду першої інстанції від 21 квітня 2016 року допущено поворот виконання.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено, визнано договори недійсними, з моменту укладання договір серії НАН № 669494, дарування квартири № 2, яка розташована по вул. Буніна, в будинку, під № 40, в м. Одесі, який укладений 03 червня 2015 року, між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_9; договір купівлі продажуАДРЕСА_3, по вул. Буніна, в буд., під № 40, в м. Одесі, якій укладений 27 липня 2016 року, між ОСОБА_3 і ОСОБА_2, і внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_10 - 01 серпня 2016 року та договір дарування вибудовано-прибудованого пункту "Рембиттехніка", що являє собою 1/25 частину 71-квартирного житлового будинку. загальною площею 172 квадратних метра, за адресою Одеська обл., м. Одеса, вул. Петрова генерала, буд. 17/2, - який укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_7 Д.В., посвідчений і зареєстрований 18 червня 2016 року приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_10

Вселено ОСОБА_6 в кв. № 2, яка розташована по вул. Буніна, в буд., під № 40, в м. Одесі.

Рішення суду, в частині визнання договорів недійсними, підлягає виконанню шляхом скасування їхньої державної реєстрації, згідно до ст. 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити, позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1,3 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_6, суд в основному обгрунтовано дійшов зазначеного висновку, проте в частині вимог позивача щодо вселення помилково вважав зазначені вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, звертаючись до суду, у грудні 2015 року, з позовом до ОСОБА_4Ю, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовував заявлені вимоги тим, що являється власником квартири під № 2, в будинку під № 40 по вулиці Буніна, в м. Одесі.

На підтвердження свого права власності позивач надав суду копію договору дарування спірної квартири, який укладений на його користь ОСОБА_7 03 червня 2015 року, та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9

Наявність права власності на спірне приміщення, яке підтверджене належними доказами, надає власникові встановлений ст.15, 16 ЦК України, 71, 72 ЖК України, обсяг повноважень для звернення до суду з вимогою про захист прав власника, в тому числі, шляхом звільнення приміщення від осіб, які в ньому зареєстровані, але не проживають.

Однак, згідно до ч.3 ст.27 ЦПК України, встановлений процесуальний обовязок кожного добросовісно користуватися наданими правами.

З матеріалів цивільної справі № 522/22136/14, вбачається, що 22 жовтня 2015 року, на день розгляду позову ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, представник ОСОБА_8 оскаржив рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2015 року. На підставі оскарженого рішення суду ОСОБА_7 отримав право власності на спірну квартиру, а 03 червня 2015 року він уклав безоплатний договір на користь ОСОБА_3

Відповідно до ст.223 ЦПК України, рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Цивільна справа за № 522/22136/14 надіслана апеляційному суду Одеської області 23 жовтня 2015 року. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2016 року рішення Приморського районного суду міста ОСОБА_9 від 26 січня 2015 року, скасоване, як таке, що суперечить нормам матеріального и процесуального права.

ОСОБА_7 відмовлено у позові про визнання права власності на спірну квартиру. Ухвалою суду, від 21 квітня 2016 року, по цій справі допущено поворот виконання. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2016 року, з аналогічних підстав визнана протизаконною передача судом першої інстанції у власність ОСОБА_7 вибудовано-прибудованого пункту "Рембиттехніка", що являє собою 1/25 частину 71-квартирного житлового будинку загальною площею 172 квадратних метра, за адресою Одеська обл., м. Одеса, вулиця Петрова генерала, будинок 17/2.

Всупереч рішенню апеляційного суду Одеської області, яке набрало законної сили, 18 червня 2016 року, ОСОБА_7 уклав на користь ОСОБА_3 договір дарування вибудовано-прибудованого пункту "Рембиттехніка", який належав на момент укладання договору ОСОБА_6

Відповідно до п.1 ст.203 ЦК України кожен правочин повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а його зміст не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог щодо відповідності ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Суд, дослідивши викладені докази дійшов обґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_7 та ОСОБА_3 носять узгоджений між собою, послідовний у часі характер і цілеспрямовані на протиправне заволодіння та утримання майна родини Булах.

Згідно до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», наведені обставини свідчать про недобросовісність набувачів і є підставою для задоволення зустрічного позову, оскільки за обставинами справи, набувачі знали, як найменш, могли знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про відсутність права дарувальника відчужувати майно.

Згідно до ч.2 п.7 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ: У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

На виконання Постанови Пленуму ВСУ, суд, за наявністю підстав, обгрунтовано вважав нікчемними договори дарування вибудовано-прибудованого пункту "Рембиттехніка", на користь ОСОБА_3, а також договору купівлі продажу спірної квартири на користь ОСОБА_2, тому правильно застосовав до цих договорів наслідки недійсності нікчемного правочину.

Досліджуючи обставини, заявлені позивачем за зустрічним позовом, щодо вимог про вселення його до спірної квартири, колегія суддів вважає, що судом передчасно та помилково задоволено вимоги позивача у цій частині, оскільки такі права його не порушено, тому рішення в цій частині підлягає скасуванню та у задоволенні цих вимог позивачу необхідно відмовити.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд за винятком обставин вселення, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи невідповідність висновків суду обставинам справи, оскарження у касаційному порядку рішення апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2016 року, неправильне визначення судом субєктів спірних правовідносин, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Інші доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.1, 3 ч.1, п.1 ст.309, ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2016 року змінити.

В частині вселення ОСОБА_6 в кв. № 2 по вул. Буніна в буд. № 40 м. Одеси рішення скасувати та в цій частині позовних вимог - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громік

ОСОБА_11