УХВАЛА

іменем україни

10 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_4, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 4 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулось до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 30 березня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого позивач відкриває відповідачу відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 24 тис. дол. США, строком до 30 березня 2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % річних. Кредитні кошти були надані на купівлю автомобіля, який в подальшому було передано банку під заставу з метою забезпечення виконання відповідачем умов кредитного договору.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором від 30 березня 2007 року та, як наслідок, наявної заборгованості, 2 квітня 2010 року було вчинено виконавчий напис на суму 21 864,68 дол. США та 7 525 грн 12 коп., на підставі якого виконавчою службою у відповідача було вилучено заставний автомобіль, який надалі було реалізовано з прилюдних торгів, а отримані кошти від реалізації частково погасили заборгованість на суму 34 842 грн 73 коп., проте станом на 12 березня 2015 року за відповідачем наявна заборгованість у розмірі 16 266,57 дол. США, 483 589 грн 01 коп. пені та нарахованих відсотків, яку необхідно стягнути в судовому порядку.

З урахуванням зазначеного ПАТ «Родовід Банк» просило стягнути з відповідача на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 30 березня 2007 року у сумі 16 266,57 дол. США, 224 242 грн 42 коп. пені та нарахованих відсотків, 3 654 грн судового збору.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» 16 266,57 дол. США та 483 589 грн 01 коп. у рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 березня 2007 року, 3 654 грн судового збору, а усього 16 266,57 дол. США та 487 243 грн 01 коп.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 4 серпня 2016 року рішення районного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 30 березня 2007 року у розмірі 16 266,57 дол. США, пеню за прострочення кредиту у розмірі 73 430 грн 29 коп., пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитом у розмірі 273 грн 27 коп.; 3 % річних за прострочення сплати кредиту та відсотків у розмірі 62 164 грн 97 коп.; 3 % річних за прострочення сплати за обслуговування у розмірі 791 грн 23 коп.; інфляційні витрати за прострочення плати за обслуговування у розмірі 1 076 грн 53 коп.; судові витрати у розмірі 3 654 грн.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Родовід Банк» відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника. При цьому суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності, оскільки у квітні 2013 року відбулась реалізація автомобіля і банк отримав кошти, що свідчить про те, що кошти за даним кредитним договором вносились на рахунок банку після дати останнього платежу, а позов був пред'явлений до суду 12 травня 2014 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про застосування спеціальних строків позовної давності в частині нарахованої пені.

З таким висновком суду апеляційної інстанції повністю погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 30 березня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач відкриває відповідачу відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 24 тис. дол. США, строком до 30 березня 2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % річних. Кредитні кошти були надані на купівлю автомобіля, який в подальшому було передано банку під заставу з метою забезпечення виконання відповідачем умов кредитного договору.

2 квітня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. було вчинено виконавчий напис на суму 21 864,68 дол. США та 7 525 грн 12 коп., на підставі якого державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 боргу в сумі 180 802 грн 71 коп. на користь ПАТ «Родовід Банк».

27 березня 2012 року державним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та про розшук майна боржника.

6 серпня 2012 року державним виконавцем складено акт про опис та арешт автомобіля, що належить ОСОБА_3

10 квітня 2013 року під час проведення аукціону з реалізації рухомого майна, яке належить ОСОБА_3, було продано вказаний автомобіль, а отримані внаслідок реалізації кошти у сумі 34 842 грн 73 коп. перераховано на рахунок банку у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Також установлено, що заборгованість відповідача перед банком не була повністю погашена, і станом на 12 березня 2015 року вона становить 16 266,57 дол. США та 483 589 грн 01 коп., і складається із: заборгованості за кредитом та відсоткам - 16 266,57 дол. США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом і процентами - 414 281 грн 38 коп., пені за несвоєчасне погашення за платою за обслуговування кредиту - 5 274 грн 89 коп., 3 % річних від суми простроченої заборгованості за кредитом та процентами - 62 164 грн 97 коп., 3 % річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту - 791 грн 23 коп., інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту - 1 076 грн 53 коп.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пред'являючи позов, ПАТ «Родовід Банк» посилалось на те, що отриманих від реалізації заставного майна коштів не вистачило на погашення кредитної заборгованості, що відповідно до положень ст. ст. 591, 599 ЦК України та ст. 24 Закону України «Про заставу» є підставою для стягнення непогашеної заборгованості.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність ‒ це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Отже, аналіз норм ст. 549 та ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах загального строку позовної давності за основною вимогою.

Вирішуючи спір, апеляційний суд виходив із того, що останній платіж на виконання умов договору відповідачем був здійснений у лютому 2011 року, а у квітні 2013 року відбулась реалізація автомобіля та отримані внаслідок реалізації кошти перераховано на рахунок банку у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про те, що кошти вносились на рахунок банку після внесення останнього платежу. Крім того, відповідач не заперечувала проти здійснення реалізації предмету застави та зарахування отриманих коштів на погашення заборгованості, тим самим вчинивши дії, що свідчать про визнання нею свого боргу. Тобто, мало місце переривання позовної банку, а, відтак, 12 травня 2014 року банк звернувся до суду з даним позовом про стягнення кредитної заборгованості в межах строку позовної давності.

При цьому апеляційний суд не перевірив, чи була присутня відповідач під час здійснення виконавчих дій щодо оцінки та реалізації спірного автомобіля, чи є у виконавчому провадженні її заяви на виконання, не зазначив, чим підтверджується її згода на реалізацію цього автомобіля. Отже, висновки апеляційного суду ґрунтуються на припущеннях, що заборонено законом (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

При новому розгляді справи апеляційному суду слід звернути увагу на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2170цс16, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права, згідно з якою для переривання позовної давності потрібні особисті дії боржника (ч. 1 ст. 264 ЦК України).

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 4 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта