АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

06 грудня 2017 року суддя Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва Ратнікова В.М., перевіривши матеріали апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» про зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» про зобов'язання вчинити дії.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 було залишено без руху, на підставі ч. 2 ст. 297 ЦПК України, та надано п'ятиденний строк, з моменту отримання копії ухвали, на усунення недоліків скарги, шляхом подання на адресу Апеляційного суду м. Києва оригіналу документу про сплату судового збору в сумі 704 грн. 00 коп..

05 грудня 2017 року до Апеляційного суду м. Києва, в порядку виконання вимог ухвали Апеляційного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року, від позивача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій зазначено, що апелянт не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо необхідності сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року. Зазначила, що не згодна з проведеними судом арифметичними обчисленнями суми судового збору, що підлягав сплаті при поданні скарги, так як при зверненні з даним позовом збір підлягав сплаті за ставкою «0», а тому, 110% від цієї суми також повинно становити «0». Вказала, що правильність такої формули обрахунку підтверджена практикою Верховного Суду України у справах № 21-598а154 від 30 червня 2015 року, № 21-1090а15 від 30 червня 2015 року, № 21-3629а15 від 16 лютого 2016 року, а тому, відступаючи від таких правових висновків суду вищої інстанції апеляційний суд повинен обґрунтувати мотиви, з яких ці висновки не прийнято до уваги. Посилалася на те, що за наявності повністю суперечливої практики Верховного Суду України з питання оплати судовим збором апеляційних скарг на рішення у справах, в яких позивачі звільненні від спати судового збору при пред'явленні позову, при вирішенні даного процесуального питання варто застосовувати інші джерела права. Вважає, що основною підставою вважати її звільненою від сплати судового збору є норми Конституції України, як норми прямої дії, в статті 42 якої зазначається, що держава захищає права споживачів. Оскільки не допускається звуження змісту і обсягу гарантованих Конституцією України прав і свобод, а також враховуючи, що звернення до суду за захистом таких прав та забезпечення апеляційного оскарження рішення суду гарантується, вимога суду апеляційної інстанції сплатити судовий збір за подання скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року є неправомірною. При постановленні ухвали Апеляційного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року не було враховано практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої не допускається встановлення обмежень, які перешкоджають або ускладнюють доступ до суду, чим можуть завдати шкоди гарантованому Конвенцією праву на справедливий суд, а також усталену практику Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, відповідно до якої споживачі вважаються звільненими від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях.

Зі змісту поданої ОСОБА_2 заяви вбачається, що вона не усуває недоліки апеляційної скарги, викладені в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року, так як за своїм змістом є запереченнями на зазначені судом мотиви і висновки щодо існування підстав для залишення скарги без руху, з якими суд не погоджується, з огляду на таке.

Так, виходячи зі змісту статті 3 «Об'єкти справляння судового збору» Закону України «Про судовий збір», як за подання позовної заяви, так і за подання апеляційної скарги справляється судовий збір.(частина 1 статті)

При цьому, в статті 4 «Розміри ставок судового збору» Закону України «Про судовий збір» не передбачено такого розміру ставки судового збору, як «0».

Звільнення будь-якої особи від сплати судового збору з тих чи інших правових підстав не свідчить про встановлення нульової ставки, а є наслідком наявності у особи певних пільг, встановлених законом та нерозривно з нею поєднаних, які надають їй можливість не сплачувати встановлені законом збори у конкретно визначених випадках.

З огляду на таке, наявність у ОСОБА_2 пільги по оплаті судового збору при зверненні до суду з позовом про захист прав споживачів свідчить лише про те, що вона, як позивач, визначену законом для подання такого позову суму збору не сплачує, а не про те, що такий позов оплачується збором за ставкою «0».

За таких обставин, безпідставними є доводи заяви апелянта про те, що судом при визначенні належної до сплати за подання цієї скарги суми збору проведено невірні арифметичні обчислення.

З вищевикладених підстав не враховуються також і висновки Верховного Суду України у справах № 21-598а154 від 30 червня 2015 року, № 21-1090а15 від 30 червня 2015 року, № 21-3629а15 від 16 лютого 2016 року щодо обрахунку судового збору за подання скарг у справах, за якими позивачі звільнені від сплати збору при пред'явленні позову. Крім того, в подальшому, Верховним Судом України було повністю змінено свою практику з даного питання, що підтверджується висновками, викладеними в постановах № 6-1121цс16 від 30 листопада 2016 року, № 6-185цс17 від 06 вересня 2017 року.

Встановлення діючим спеціальним нормативно - правовим актом - Законом України «Про судовий збір», обов'язку сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги не може розцінюватися ні як звуження гарантованих Конституцією України прав і свобод, ні як створення перешкод у доступі до правосуддя, оскільки положеннями Конституції передбачається, що закони та інші нормативні акти приймаються на її основі і їй відповідають. Норми Закону України «Про судовий збір» не визнані неконституційними, є діючими на всій території України, а тому підлягають застосуванню до правовідносин, які цим Законом врегульовані.

Протоколом 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що її положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Законом України «Про судовий збір» передбачається, що на території України справляється судовий збір за подання до суду заяв, скарг, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом.

Таким чином, прийняття державою нормативно - правового акту, яким забезпечується сплата певних зборів, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та не може розцінюватися як обмеження в реалізації гарантованого Конвенцією права на справедливий суд.

Крім того, в судовій практиці Європейського суду з прав людини, на яку посилається в своїй заяві ОСОБА_2, йдеться мова про недопустимість встановлення таких ставок судового збору, які є непропорційними і несправедливими, створюють для особи непомірний тягар, таким чином обмежуючи її в можливості звернутися до суду та отримати ефективний правовий захист.

Встановлені в Законі України «Про судовий збір» ставки судового збору, зокрема і ставки збору за подання апеляційної скарги, не є непомірними та такими, що фактично позбавляють особу можливості отримати доступ до правосуддя. У разі нездатності оплатити такий збір в зв'язку з фактично існуючими життєвими обставинами особа не позбавлена права звернутися до суду, в порядку ст. 8 Законі України «Про судовий збір», з клопотанням про відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Враховуючи викладене, так як позивач ОСОБА_2 вимог ухвали Апеляційного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року про залишення її апеляційної скарги без руху не виконала, доказів на підтвердження здійснення оплати судового збору в розмірі 704,00 грн. або належних і допустимих доказів на підтвердження звільнення позивача від сплати судового збору суду не надала, а направлена на виконання ухвали заява не усуває визначених судом недоліків, а є запереченням на висновки суду, вважаю, що подана апеляційна скарга підлягає поверненню на підставі ст.ст. 121, 297 ЦПК України.

Так, за змістом ч. 2 ст. 297 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Статтею 121 ЦПК України встановлено, що у разі, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням положень ч. 2 ст. 297 ЦПК України, виходячи з того, що позивач ОСОБА_2 не виконала вимоги ухвали Апеляційного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року та не усунула недоліки апеляційної скарги, не надала суду ні доказів сплати судового збору, ні доказів на підтвердження її звільнення від його сплати, вважаю, що апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року варто визнати неподаною і повернути апелянту.

Керуючись ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 297 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» про зобов'язання вчинити дії - визнати неподаною та повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя: