АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Чубрей І.І.

з участю представника відповідача ОСОБА_1, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Чернівецької міської ради Кермач Олександри Михайлівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Чернівецької міської ради про припинення права спільної сумісної власності за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 березня 2017 року,

встановила:

ОСОБА_3 у листопаді 2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Чернівецької міської ради про припинення права спільної сумісної власності.

Вказувала на право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Також зазначала про право власності ОСОБА_5, ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_9 - квартиру №3, ОСОБА_8 - квартиру №4.

Посилалалась на право визначення часток у праві спільної власності на горище будинку АДРЕСА_2 та частки співвласників у праві власності на багатоквартирний будинок АДРЕСА_2.

ОСОБА_3 просила припинити право спільної сумісної власності та визначити частки у праві спільної власності на горище будинку АДРЕСА_2 за квартирою №1 19,6, квартирою №2 - 33,2, квартирою№3 - 28,8, квартирою №4 - 18,4.

Залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Чернівецьку міську раду ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 17 січня 2017 року.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 березня 2017 року у позові відмовлено.

Відмовляючи у позові ОСОБА_3 про припинення права спільної сумісної власності, суд першої інстанції керувався положеннями сь.382 ЦК України, ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ч.2 ст.5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та дійшов висновку про відсутність підстав для виникнення у співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 права спільної часткової власності на допоміжне приміщення горища.

Водночас суд першої інстанції, пославшись на правила статей 316 та 318 ЦК України, зазначив про відсутність підстав для визначення частки у праві власності на допоміжні приміщення за окремими квартирами будинку АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до вимог п.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом статей 27 та 31 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову

При цьому згідно зі п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 1 ч.6 ст.130 ЦПК України, суд уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд

визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових

вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить

керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_3, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є припинення права спільної сумісної власності та визначення частки у праві спільної власності на горище будинку АДРЕСА_2 за квартирою №1 19,6, квартирою №2 - 33,2, квартирою№3 - 28,8, квартирою №4 - 18,4.

Обставинами, якими ОСОБА_3 обгрунтовувала позовні вимоги, зазначала право на визначення часток у праві спільної власності на горище будинку АДРЕСА_2 та частки співвласників у праві власності на багатоквартирний будинок АДРЕСА_2.

З огляду на наведене, судом першої інстанції ухвалено судове рішення в межах заявлених ОСОБА_3 вимог.

З приєднаного до матеріалів справи довідки Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації від 21 березня 2017 року №495 вбачається, що на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 знаходяться квартири 1, 2, 3, 4, в підвальному приміщенні квартира 5 перейменована на квартиру 6, квартири 6 та 7 переобладнані під склад (а.с.104).

Судом першої інстанції встановлено право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 - квартиру №2, ОСОБА_6, ОСОБА_9 - квартиру №3, ОСОБА_8 - квартиру №4 (а.с.6-9).

Відповідно довідки комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №9 м.Черніці від 20 лютого 2017 року №74/3 наймацем квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_10 з членами сім»ї 4 особи (а.с.72).

На підставі ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах та одноквартирних будинках і належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до п.2 ст.10 зазначеного Закону власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання та елементів зовнішнього благоустрою.

Згідно з офіційним тлумаченням, наданим у Рішенні Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 2 березня 2004 року у справі за конституційним зверненням ОСОБА_11 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону, допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні тощо) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об»єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

На підставі ч.2 ст.355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Отже, ухвалюючи судове рішення суд першої інстанції вирішив питання про прав та обов»язків співвласників будинку АДРЕСА_2.

Всупереч наведеного суд першої інстанції, розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Чернівецької міської ради про припинення права спільної сумісної власності, не вирішив питання про залучення до участі у справі співвідповідачем ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та наймача ОСОБА_10 з членами сім»ї.

Правовий статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, визначений ст.35 ЦПК України, такі особи можуть вступити у справу чи бути залучені до участі у справі, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін.

Виходячи із вимог ст.31 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не наділені процесуальними правами позивача чи відповідача.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Пунктом 2 ч.6 ст.130 ЦПК України визначено, що суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Відповідно до пункту 4 статті 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини першої статті 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (п. п. 11, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

У такому разі суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для виникнення у співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 права спільної часткової власності на допоміжне приміщення горища на порушення норм матеріального права.

Таким чином судове рішення підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 березня 2017 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

Чернівецької міської ради про припинення права спільної сумісної власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис /Половінкіна Н.Ю./

Судді - підписи /Кулянда М.І., Одинак О.О./

З оригіналом згідно: