Ухвала

іменем україни

19 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом селянського фермерського господарства «Каміла» до ОСОБА_4, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Золота Нива», третя особа - Оржицьке районне управління юстиції, про визнання недійсними договорів оренди землі, за касаційною скаргоюселянського фермерського господарства «Каміла» на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 04 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 21 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року селянське фермерське господарство «Каміла» (далі - СФГ «Каміла») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Золота Нива» (далі - СГ ТОВ «Золота Нива»), третя особа - Оржицьке районне управління юстиції, про визнання недійсними договорів оренди землі.

На обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що ОСОБА_4 має у власності дві земельні ділянки площами по 3,79 га кожна на території Черевківської сільської ради Оржицького району Полтавської області, що підтверджено державними актами про право власності на них. З 2008 по 2013 роки позивач орендував зазначені земельні ділянки. Вказані угоди було укладено строком на 5 років з правом переважної оренди на новий строк у позивача. До закінчення строку дії договорів, а саме: у серпні 2012 року, позивач, узгодивши з ОСОБА_4 всі істотні умови договору, підписали договори оренди земельних ділянок на новий строк. Після закінчення строку дії договорів фермерське господарство продовжило користуватися земельними ділянками ОСОБА_4, а остання отримувала орендну плату. Позивач вказував, що протягом 2013 року фермерське господарство намагалось зареєструвати угоди, які були укладені у 2012 році, але безрезультатно. У квітні 2014 року позивачу стало відомо, що відповідачі за позовом уклали між собою договори оренди земельних ділянок, першочергове право на оренду яких належало СФГ «Каміла».

Враховуючи викладене, СФГ «Каміла» просило визнати договори оренди землі, укладені між ОСОБА_4 та СГ ТОВ «Золота Нива» недійсними, скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Оржицького районного управління юстиції про державну реєстрацію прав оренди СГ ТОВ «Золота Нива» земельних ділянок на підставі договорів оренди між СГ ТОВ «Золота Нива» та ОСОБА_4, а також вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 04 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 21 червня 2016 року, у задоволенні позову СФГ «Каміла» відмовлено.

У касаційній скарзі СФГ «Каміла» просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції, чинній станом на день укладання оспорюваних договорів оренди землі від 01 січня 2008 року, від 26 серпня 2012 року з СФГ «Каміла») договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на день укладання договору оренди землі від 09 квітня 2014 року зі СГ ТОВ «Золота Нива») право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону та на підставі ч. 1 ст. 210 ЦК України, ст. ст. 125, 126 ЗК України - є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Порядок державної реєстрації права користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, договір оренди землі, що не зареєстрований у встановленому законом порядку, не є укладеним, а відповідно до норм ст. 215 ЦК України недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки оспорювані договори, укладені між СФГ «Каміла» та ОСОБА_4, не були зареєстровані відповідно до вимог чинного на той час законодавства, вказані угоди є укладеними, проте не вчиненими.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу селянського фермерського господарства «Каміла» відхилити.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 04 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

О.В.Попович