Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/315/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року Березівський районний суд Одеської області

у складі судді Курти Л.С.

при секретарі Авдєєвій С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом , -

ВСТАНОВИВ:

До Березівського районного суду Одеської області звернулася ОСОБА_1 з позовними вимогами до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року позовна заява ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житлом залишена без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали іншу частину позову та просили визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житлом.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнала.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник позовні вимоги не визнали.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступного:

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 09.06.1989 року, посвідченого державним нотаріусом Березівської державної нотаріальної контори Одеської області, ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1. Вказаний договір зареєстрований в реєстрі за №836 ( а.с.4-5).

Згідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.318 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як пояснила в судовому засіданні позивач, що 19.05.1997 року за її згодою у належному її будинку були зареєстровані та стали проживати у ньому її невістка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і онука - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7). З березня 2015 року у будинку не проживає ОСОБА_3, а з липня 2015 року у будинку не проживає ОСОБА_4, вони не проживають у вказаному будинку з власної волі, не приймають участі в його утриманні, не сплачують комунальні послуги та не доглядають за ним.. Усі витрати несе позивач. Ніяких перешкод до їх проживання увесь цей час позивачем не чинилося.

У обґрунтування своїх доводів вона надала суду акт обстеження житлових умов від 03.08.2015 року , складений депутатом Березівської міської ради із якого вбачається, що на час

складання акту ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в будинку не проживали (а.с.17).

Факт не проживання 3 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у будинку

АДРЕСА_1 підтвердили свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_7.

Посилання відповідача ОСОБА_4 та її представника на те, що в вказаного житлового будинку вони пішли не з власної волі є необґрунтованими. У судовому засіданні відповідачем ОСОБА_4 та її представником не надані докази того, що позивач змусила її звільнити будинок.

Посилання ОСОБА_4 та її представника на те, що вони з приводу неправомірних дій позивача звертались до поліції також не знайшли свого підтвердження, так як з наданих ними відповідей з Березівського ВП Лиманського Відділу ГУНП в Одеській області вбачається, що звернення надходили 04.11.2016 року та 29.04.2017 року ( а.с.130,131), тобто після звернення позивачем до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні свого права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 не проживає в у будинку

АДРЕСА_1 з березня 2015 року, а ОСОБА_4 - з липня 2015 року. У судовому засіданні ОСОБА_3 підтвердила, що з березня 2015 року у вказаному будинку не проживає.

Відповідно довідки від 10.05.2017 року ОСОБА_4 працює у ТОВ « Помаранч» , м. Одеса з 16.11.2016 року(а.с 104.).

За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382 - IV « Про

свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про:

1)позбавлення права власності на житлове приміщення,

2)2) позбавлення права

користування житловим приміщенням,

3) визнання особи безвісно відсутньою,

4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на це вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням.

Визнання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 такими, що втратили право користуванням житлом у будинку АДРЕСА_1 є підставою для зняття їх з реєстрації за вказаною адресою.

Керуючись ст.ст.3, 10,11,209,212,214 ЦПК України, ст. ст. 317, 318, 391, ЦКУкраїни,

ВИРІШИВ:

Визнати такими, що втратили право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Рішення є підставою для зняття зазначених осіб з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ КУРТА Л.С.