Єдиний унікальний номер 229/651/17
Номер провадження 2/229/1240/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі: головуючого судді Гонтар А.Л.

при секретарі Костенко В. М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суда м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ,

в с т а н о в и в :

позивач публічне Акціонерне товариство ОСОБА_3 "Приватбанк" 28 лютого 2017 року звернулось до Дружківського міського суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 28 лютого 2008 року між публічним акціонерним товариством ОСОБА_3 'Приватбанк' та ОСОБА_2 укладено договір б/н, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом у розмірі 36 відсотків на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки .

ПАТ КБ "Приватбанк" цілком виконав зобовязання перед боржником, шляхом надання кредиту, але відповідач, порушив графік погашення кредиту, внаслідок чого, утворилась заборгованість, яка станом на 31.01.2017 р.,складає 30502,97 гривень.

13 березня 2017 року позивачем була надана уточнена позовна заява, відповідно до якої вказано, що суму 3150 гривень просять вважати комісією (а.с.27).

19 квітня 2017 року Дружківським міським судом було винесено заочне рішення, відповідно до якого позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" були задоволенні частково. Було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ 'Приватбанк' заборгованість по кредиту у сумі 28812 грн. 35 коп., а саме:

заборгованість у сумі 2174,59 гривень; заборгованість за відсотками у сумі 23487,76 гривень та комісію у сумі 3150,00 грн.; стягнути судові витрати у розмірі 1600 грн. В задоволенні вимог ПАТ КБ „Приватбанк" про стягнення з ОСОБА_2 штрафу у розмірі 1690 гривень 62 коп. - відмовлено (а.с.44-48).

24 травня 2017 року ОСОБА_2 подав заяву про скасування заочного рішення Дружківського міського суду від 19 квітня 2017 року (а.с.53).

Ухвалою Дружківського міського суду від 08 червня 2017 року заочне рішення Дружківського міського суду від 19 квітня 2017 року було скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку на 06 липня 2017 року (а.с.64-65)

Представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк" зявилась у судове засідання, на задоволенні позовних вимог наполягає з підстав, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання зявився, позовні вимоги визнав частково, погодившись лише з розміром тіла кредиту. З розміром відсотків він не погодився, зазначає, що підвищення процентної ставки за кредитом з 36% до 34,8%, а потім до 43,20% позивачем здійснено в порушення вимог ст. 628, ст. 10561 ЦК України. Позивачем не надано суду доказів того, що він був повідомлений про зміну процентної ставки у порядку, встановленому пунктами 1.1.3.2.4, 1.1.3.1.9 Умов та ОСОБА_4 надання банківських послуг. Просить відмовити у стягненні процентів. Також просив застосувати строк позовної давності, оскільки останій платіж він зробив в 2014 році.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступних підстав.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Суд встановив, що відповідно до заяви ОСОБА_2 від 28 лютого 2008 року між ним та ПАТ КБ "Приватбанк" укладено кредитний договір № SAM 2313 про отримання кредитной картки № 291229, шляхом написання заяви, яка разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами становить договір про надання банківських послуг (а.с.7).

Згідно до умов договору ОСОБА_5 отримав кредит в розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 3 відсотків за користування кредитом на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7)

Відповідно до довідки ПАТ КБ "Приватбанк" строк дії даної картки до лютого 2012 року .

Пунктом 6.5 Умов та ОСОБА_4 надання банківських послуг, затверджених наказом від 8 березня 2010 року №СП-2010-256 передбачено, що позичальник зобовязується погасити заборгованість за кредитом, сплатити нараховані за весь період користування кредитом проценти, а також сплатити комісію на умовах, передбачених даним Договором (а.с.12).

За пунктом 8.6. Умов при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості (а.с.12 зворотний бік).

Як вибачається із наданого позивачем розрахунку, станом на 31 січня 2017 року у відповідача виникла заборгованість у сумі 30502,97 гривні, яка складається із наступного:

-заборгованість за кредитом у сумі - 2174,59 гривень;

-заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі - 23487,76 гривень;

-заборгованість за комісією сумі - 3150 гривень;

-заборгованість по судовим штрафам - 1690,62 гривень (а.с.6).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення вказаної заборгованості, ОСОБА_4 посилався на те, що позивач виконав умови кредитного договору, надав відповідачу кредитні кошти, а останній свої зобовязання за кредитним договором не виконує і утворив зазначену заборгованість.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до п.8.6. умов кредитного договору у разі порушення позичальником будь-якого зобовязання, ПАТ КБ "Приватбанк" має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову (а.с. 12 )

Оскільки позичальник ОСОБА_2 порушив строки платежів за зобовязаннями як по сплаті кредиту, так і по сплаті процентів за користування кредитом, позивач з цього приводу 28 лютого 2017 р. звернувся до суду, тому відповідач ОСОБА_2 повинен відповідно до п.8.6. умов кредитного договору, ст. 6, ст. 546, ст. 549 ЦК України сплатити позивачу штраф, який на час розгляду справи судом складає 1690,62 гривні.

Із положення ст.625 ЦК України вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший відсоток не встановлений договором.

Відповідач ОСОБА_2 заявив клопотання про застосування строку позовної давності при стягненні заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до ч.1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до ч.2. ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Пунктом 2 розділу І умов та правил надання банківських послуг установлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

Відповідно до пп.3.1.1, 5.4 розділу ІІ документа строк дії картки вказано на лицевій стороні (місяць і рік), і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH).

Суд встановив, що строк дії картки № 291229, яка була видана ОСОБА_2 при укладенні кредитного договору, становить 4 роки (а.с. 90).

Строк дії картки №291229 - до останнього дня 02.2012 року .

Але, останій платіж відповідачем було зроблено у липня 2014 року.

07 вересня 2012 року відповідачу були видані картки № 265406 строком дій до березня 2016 року та картка за номером 862961 строком дії до вересня 2016 року.

Банк предявив позов до суду 28 лютого 2017 року, тобто не порушивши строку позовної давності.

Як зазначено в правовій позиції , висловленої Верховним Судом України у постанові від 12 листопада 2014 року під час розгляду справи №6-167цс14 пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений.

В правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності ( ст.. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Враховуючи, що строк дії картки ОСОБА_2 № 291229 - до останнього дня 02.2012 року, але, останій платіж відповідачем було зроблено у липня 2014 року, а в суд позивач звернувся 28 лютого 2017 року, він не пропустив строк позовної давності для захисту порушеного права.

Тому суд має стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором в межах строку позовної давності, яка дорівнює три роки.

Враховуючи, що звернення банку у суд мало місце 28 лютого 2017 року, для розрахунку розміру заборгованості необхідно прийняти відомості про наявність заборгованості за кредитним договором з 28 лютого 2014 року.

Станом на 28 люте 2014 року сальдо поточної заборгованості ОСОБА_2 за тілом кредиту дорівнювало 2073,48 грн., сальдо простроченої заборгованості за кредитом 101,11 грн. Загальна заборгованість за тілом кредиту дорівнює: 2073,48+101,11 = 2174,59 грн.

Вказаний факт підтверджений розрахунком заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором, який міститься на аркуші справи 4-6. Вказаний розрахунок ОСОБА_2 не спростований.

Як видно з цього ж розрахунку станом на 28 люте 2014 року банк застосовував до кредитних відносин з ОСОБА_2 проценту ставку у розмірі 30% річних.

В подальшому вказаний відсоток за користування кредитом збільшувався і періодично дорівнював : з 1 вересня 2014 року 34.8%, з 1 квітня 2015 року по 31 січня 2017 року - 43.2 %.

Суд вважає, що застосування у спірних правовідносинах підвищеної процентної ставки щодо ОСОБА_2 є неправомірним, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 5.3 Умов та ОСОБА_4 надання банківських послуг, що затверджені наказом від 20 грудня 2007 року №ПR-2007-1247 банк має право провадити зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк повинен не менше як за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку відповідно до п.4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів ОСОБА_4 не отримує повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови.

Відповідно до пункту 4.9 вказаних Умов та ОСОБА_4 зобовязаний не рідше одного разу на місяць способом, вказаним в заяві надавати отримувачу виписки про стан картрахунку та про проведені за останній місяць операцій по Картрахункам шляхом використання функцій СМС повідомлень через комплекс INTERNET-banking (ПРИВАТ 24).

Судом встановлено, що відповідно до наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» №906 СП 2014-6915682 від 18 серпня 2014 року з 1 вересня 2014 року актуалізовані тарифи, зокрема по карті «Універсальна»: трати клієнтів з 01.09.2014 року 2.9%, трати клієнтів до1 вересня 2014 року 2.5%. По всім тратам, які здійснені до 1 вересня 2014 року проценти будуть нараховуватися по старій ставці до повного погашення заборгованості по цим тратам. З 1 жовтня 2014 року запроваджується ставку у 3.2% замість 2.5%.

Виписка по картрахунку ОСОБА_2 позивачем суду не надана.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_2 видно, що він з липня 2014 року не здійснює ніяких платежів по картці, крім того йому видана інші картки за № 265406 строком дій до березня 2016 року та картка за номером 862961 строком дії до вересня 2016 року. Виписки по даним карткам суду також не надані. Тому підстави для нарахування Банком відповідачу збільшених процентів за користування кредитом з 1 вересня 2014 року відсутні.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь які докази виконання банком своїх зобовязань за кредитним договором щодо повідомлення клієнта про зміну тарифів. Надані суду докази на підтвердження того, що відповідачу були надіслані смс- повідомлення про збільшення процентной ставки за номером НОМЕР_1 15 серпня 2014 року, 15 березня 2015 року судом не можуть бути прийняті як належний доказ, оскільки відповідач пояснив, що в нього змінився номер мобільного телефону.

В позовній заяві було вказано номер мобільного телефону відповідача НОМЕР_2.

Представник позивача пояснила у судовому засіданні, що даний номер телефону було вказано відповідачем при отриманні нових карток.

Але картки за № 265406 строком дій до березня 2016 року та картка за номером 862961 строком дії до вересня 2016 року були видані відповідачу 07 вересня 2012 року, тобто смс повідомлення позивач повинен був надсилати на вищезазначений номер мобільного телефону.

За таких умов суд вважає, що не має підстав для застосування до розрахунку заборгованості ОСОБА_2 по сплаті процентів за користування кредитом підвищеної процентної ставки. Суд має виходити із ставки, що мала місце на час припинення відповідачем виконання умов кредитного договору, тобто з 30% річних, або 2.5% на місяць.

Судом встановлено, що за період з 28 лютого 2014 року по 28 люте 2017 року сплинуло 36 місяців. Тому заборгованість по процентах за користування кредитом дорівнює: 2174,59 х 2.5% х 36 = 1957,13 грн. Саме така сума заборгованості за процентами за користування кредитом має бути стягнута з відповідача на користь позивача.

Звертаючись в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_2 штрафів в сумі 1690,62 грн., ОСОБА_4 посилався на те, що кредитним договором передбачена відповідальність боржника за неналежне виконання грошового зобовязання за кредитним договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та 5.11.2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2.09.2014 року щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції.

Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи.

Згідно матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.25).

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2.12.2015 року № 1275-р місто Дружківка Донецької області відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Отже, враховуючи те, що відповідач є громадянином України, який зареєстрований та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», він має бути звільненим від сплати штрафних санкцій. Тому ОСОБА_4 безпідставно нарахував і вимагає сплати ОСОБА_2 штрафів за кредитним договором.

Відповідно до пункту 6.5 Умов і ОСОБА_4 надання банківських послуг Клієнт банку зобовязаний погашати заборгованість по Кредиту, процентам за його користування, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

На підставі вказаного пункту Умов і ОСОБА_4 надання банківських послуг позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по комісії в загальній сумі 3150 грн.

Суд вважає, що і вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню через те, що в кредитному договорі, яким є заява ОСОБА_2 про надання банківських послуг, сторони за договором не передбачили сплату боржником комісії. Зокрема не передбачені види комісії і її розмір.

Тому у банку не було підстав для нарахування комісії у будь якому розмірі.

Таким чином, позов задоволено шляхом стягнення суми заборгованості, процентів з відповідача в сумі 4131,72 гривні.

Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" із позовних заяв майнового характеру юридичними особами справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше мінімальної заробітної плати.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1600 гривень.

Суд, дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості, яка складає 4131,72 гривень. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1600 гривень, які і підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача ОСОБА_2.

Керуючись ст.10, 11, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України , ст.. 526,625,1050,1054 ЦК України, суд-

в и р і ш и в :

позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути заборгованість з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" , яке знаходиться за адресою(м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги 50,поштовий індекс 49094, р/р 3111, МФО 305299 код ЗКПО 14360570, заборгованість за кредит в сумі 4131 (чотири тисячі сто тридцять одна) гривня 72 коп.

а саме: заборгованість у сумі 2174,59 гривень; заборгованість за відсотками у сумі 1957,13 гривень; судовий збір на разрахунковий рахунок 0001 в розмірі 1600 (тисячу шістсот) гривень.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення штрафу у сумі 1690 (тисячу шістсот девяносто) гривень 62 коп., комісії у сумі 3150 (три тисячі сто пятьдесят) гривень; процентів у сумі 21530 (двадцять одна тисяча пятсот тридцять) гривень 63 коп. залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після оголошення рішення.

Суддя: А. Л. Гонтар