АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Лисака І.Н., Половінкіної Н.Ю.,

секретар Чебуришкіна Н.Ю.

за участю: представника публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Затолочного С.І., ОСОБА_8., яка діє в інтересах ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно, третя особа публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 вересня 2017 року,

встановила:

В липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом.

Просив:

- визнати спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житловий будинок літера «А», сараї літери «Б», «В», «Г», «Е», «Ж», «З», «І», літню кухню літера «Д», вбиральню літера «К», огорожу №1-2, колодязь «І», які розташовані по АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами;

- визнати за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1.

Посилався на те, що сторони перебувають у шлюбі з 27 вересня 1987 року.

За період шлюбу ними був куплений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1.

Право власності на вказане нерухоме майно було оформлено та зареєстровано на ім'я відповідачки.

Вважав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 спільним майном подружжя.

Позивач також вказував на своє право на земельну ділянку, яка розташовані по АДРЕСА_1 та оформлена на ім'я відповідачки, оскільки до власника житлового будинку переходить також право власності на земельну ділянку, на якій він розташований.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку житлового будинок літера «А», сараїв літери «Б», «В», «Г», «Е», «Ж», «З», «І», літної кухню літера «Д», вбиральні літера «К», огорожі №1-2, колодязя «І», які розташовані по АДРЕСА_1.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_5 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1.

В позові про визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки відмовлено.

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові у зазначеній частині.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення в частині, що оскаржується,суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3, ОСОБА_5 та належить їм в рівних частках.

Визнання права спільної власності на вказане нерухоме майно не перешкоджає ПАТ «Державний ощадний банк», як іпотекодержателя, звертатися до суду з позовом до сторін у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними.

Так, статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 372 ЦК України встановлені правила поділу майна, що є у спільній сумісній власності.

Згідно пункту 22 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, N 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК ( 2947-14 ) та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи

Відповідно до пункту 23 вказаної постанови Пленуму вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи 27 вересня 1987 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.8).

11 жовтня 2000 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.9).

11 жовтня 2000 року ОСОБА_4 на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу зареєструвала своє право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8601976 від 11 жовтня 2005 року (а.с.10).

6 березня 2007 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 0,2449 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться в селі Тереблече Глибоцького району Чернівецької області, що підтверджується договором дарування земельної ділянки від 6 березня 2007 року (а.с.12).

На підставі вказаного договору дарування ОСОБА_4 отримала державний акт серії НОМЕР_2 на земельну ділянку, площею 0,2449 га (а.с.11).

З інформаційної довідки з Державного реєстру іпотек від 2 вересня 2016 року №6719579 вбачається, що на вимогу заявника ВАТ «Державний ощадний банк України» зареєстровано обтяження на підставі іпотечного договору щодо житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,2449 га, що належать ОСОБА_4 (а.с.26-27).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3, ОСОБА_5 і частки сторін в цьому майні є рівними.

Враховуючи обставини наведені вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його, в частині яка оскаржується, слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, помилковими є доводи скарги про те, що ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що позивач не надав суду висновок щодо технічної можливості поділу спірного нерухомого майна.

З матеріалів справи вбачається, що суд не вирішував позовних вимог про поділ майна.

Визначення часток у спільному майні, відповідно до правил статті 372 ЦК України, не є поділом майна.

Помилковими є також доводи скарги про те, що ОСОБА_3 неправильно обрав спосіб захисту свого права.

В статті 16 ЦК України визначені способи захисту порушених прав та інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно частини 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Співвласники майна мають право змінити правовідносини, які склались між ними щодо права власності на спільне майно шляхом визначення своїх часток у спільному майні та зміну права спільної сумісної власності на право спільної часткової власності на майно.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 вересня 2017 року, в частині, яка оскаржується, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: І.Н. Лисак

Н.Ю. Половінкіна