Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/447/17

Номер провадження: 2/511/370/17

22 листопада 2017 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Бобровська І. В.,

при секретарі Півоварові В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про відшкодування збитків на суму 593 257,07 грн., -

ВСТАНОВИВ:

02.03.2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі «ПриватБанк») звернулось до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом про відшкодування матеріальних збитків, заподіяних злочином, на підставі ст.ст.22,1166,1192 ЦК України, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з урахуванням збільшених позовних вимог суму завданих матеріальних збитків у розмірі 593 257,07 грн., з яких 565 473,36 тіло кредиту, 27 783,71 грн. - пеня. Позов мотивований тим, що відповідач займала у позивача посаду касира операціоніста та з нею був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 24.03.2006р. Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.04.2016 ОСОБА_2 була засуджена за вчинення шахрайських дій, вчинених за період часу з 14.12.2010р. по 21.08.2014р., які виразились у заволодінні нею кредитними картками клієнтів ОСОБА_3 та грошовими коштами, які обліковувались на кредитних рахунках. Злочинними діями відповідача ОСОБА_3 завдані збитки, які ОСОБА_2 добровільно не відшкодувала, а тому ОСОБА_1 вимушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Представник позивача ПАТ КБ „ПриватБанк в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, суду пояснив, що позов поданий ОСОБА_3 як потерпілою особою від злочинних дій відповідача, збитки розраховувались ОСОБА_3 наступним чином: до 25.01.2017р. нараховувалась заборгованість за кредитними договорами по кредитним рахункам 13 осіб, картками яких заволоділа ОСОБА_2, а 25.01.2017р. вся ця заборгованість переведена на рахунок ОСОБА_2, який ОСОБА_1 відкрив на її імя, і на суми заборгованості за кредитними договорами ОСОБА_3 нарахована пеня.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 позов визнав частково в межах суми збитків, встановлених вироком суду від 15.04.2016 року, розрахунок збитків, наданих ОСОБА_3, просив не приймати до уваги, оскільки ні ОСОБА_2, ні 13 потерпілих осіб кредитних договорів з позивачем на суми викрадених ОСОБА_2 грошових коштів не укладали, таким чином, нарахування заборгованості на підставі кредитних договорів, які не укладались, є неправомірним. Крім того, позов заявлений ОСОБА_3 на підставі ст.1166 ЦК України як особи, потерпілої від злочину, а не як стороною договору, що підтвердив представник ОСОБА_3 в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представник сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Судом встановлено, що вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.04.2016р. ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.1 ст.191 КК України. При ухваленні вироку судом було встановлено, що ОСОБА_2, згідно наказів, № N Э.DN-ПП-2012-242 від 25.04.2012, № N Э.DN-ПП-2013-440 від 02.08.2013, та № N Э.DN-ПП-2-14-15530 від 18.04.2014 року відділення трудових ресурсів «Приват банку», перебувала на посаді касира-операціоніста Регіонального відділення південного ГРУ ПАТ КБ «Приват банк», відділення смт. Лиманське.

Відповідно до посадової інструкції касира-операціоніста Регіонального відділення південного ГРУ ПАТ КБ «Приват банк», відділення смт. Лиманське та угоди про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 24.03.2006 р., з якою ознайомлена ОСОБА_2, на неї покладено обовязки щодо оформлення фінансово-кредитних документів, проведення фінансово-кредитних операцій по карткам, рахункам клієнтів «Приват банку», та обовязки розпорядження переданими на зберігання або на інші цілі матеріальними цінностями.

Під час роботи на посаді касира операціоніста в відділенні смт. Лиманське ПАТ КБ «Приват банк» у ОСОБА_2 виник корисний умисел на заволодіння коштами клієнтів ПАТ КБ «Приват банк» шляхом їх зняття з кредитних карток осіб, які їй довіряли, тобто на заволодіння коштами осіб шахрайським шляхом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 14.12.2010 року ОСОБА_2 шляхом обману ОСОБА_5 з корисною метою отримала доступ до кредитної картки № 004800, оформленої на імя останньої, та в період часу з 14.12.2010 року по 21.08.2014 року без відома ОСОБА_5 вилучила з кредитного рахунку грошові кошти в сумі 2250 гривень, які використала у власних цілях.

25.03.2013 року ОСОБА_2 шляхом обману з корисною метою отримала доступ до кредитної картки №221543, оформленої на імя ОСОБА_6 та в подальшому, в період часу з 25.03.2013 року по 18.08.2014 року, без його відома вилучила грошові кошти з кредитного рахунку ОСОБА_6, в сумі 3332 гривні, які використала у власних цілях.

11.09.2013 року ОСОБА_2 шляхом обману ОСОБА_7 з корисною метою отримала доступ до кредитної картки №175597, оформленої на імя останньої, в подальшому, в період часу з 11.09.2013 року по 18.08.2014 року, без відома ОСОБА_7 вилучила грошові кошти з кредитного рахунку ОСОБА_7 в сумі 5310 гривень, які використала у власних цілях.

17.07.2012 року ОСОБА_2 шляхом обману ОСОБА_8 з корисною метою отримала доступ до кредитної картки № 351954,оформленої на імя останньої та в період часу з 17.07.2012 року по 22.08.2014 року без відома ОСОБА_8 шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами з кредитного рахунку в сумі 5315 гривень, які використала у власних цілях.

16.11.2013 року ОСОБА_2 шляхом обману ОСОБА_9 з корисною метою отримала доступ до кредитної картки № 760180, оформленої на імя останньої, та в період часу з 16.11.2013 року по 26.08.2014 року, без відома ОСОБА_9, шляхом вилучення грошових коштів з кредитного рахунку ОСОБА_9, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в сумі 2850 гривень, які використала у власних цілях.

09.01.2014 року ОСОБА_2 шляхом обману ОСОБА_10 з корисною метою отримала доступ до кредитної картки № 435600, оформленої на імя останньої та в подальшому, в період часу з 09.01.2014 року по 21.08.2014 року, без відома ОСОБА_10 проводила фінансово-кредитні операції по даній кредитній картці і шляхом вилучення грошових коштів з кредитного рахунку ОСОБА_10, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в сумі 5850 гривень, які використала у власних цілях.

13.01.2014 року ОСОБА_2 повторно, шляхом обману ОСОБА_11 з корисною метою отримала доступ до кредитної картки № 435493 оформленої на імя останньої та в подальшому, в період часу з 13.01.2014 року по 21.08.2014 року, шляхом вилучення грошових коштів з кредитного рахунку ОСОБА_11, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в сумі 6090 гривень, які використала у власних цілях.

27.01.2014 року ОСОБА_2 шляхом обману ОСОБА_12 з корисною метою отримала доступ до кредитної картки №435337, оформленої на імя останньої та в період часу з 27.01.2014 року по 21.08.2014 року, без відома ОСОБА_12 вилучила грошові кошти з кредитного рахунку ОСОБА_12 в сумі 6900 гривень, які використала у власних цілях.

03.02.2014 року ОСОБА_2 шляхом обману ОСОБА_13 отримала доступ до кредитної картки №281560, оформленої на імя останньої та в подальшому, в період часу з 03.02.2014 року по 21.08.2014 року, без відома ОСОБА_14 вилучила грошові кошти з кредитного рахунку ОСОБА_13 в сумі 12000 гривень, які використала у власних цілях.

20.02.2014 року ОСОБА_2 шляхом обману ОСОБА_15 з корисною метою отримала доступ до кредитної картки № 217505, оформленої на імя останнього та, в період часу з 20.02.2014 року по 21.08.2014 року, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, з корисливих мотивів, без відома ОСОБА_15 проводила фінансово-кредитні операції по кредитній картці № 217505 та шляхом вилучення грошових коштів з кредитного рахунку ОСОБА_15, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в сумі 6670 гривень, які використала у власних цілях.

18.04.2014 року ОСОБА_2 шляхом обману ОСОБА_16 з корисною метою отримала доступ до кредитної картки №435139, оформленої на імя останньої та в подальшому, в період часу з 18.04.2014 року по 21.08.2014 року, без відома ОСОБА_16 проводила фінансово-кредитні операції по кредитній картці № 435139 та шляхом вилучення грошових коштів з кредитного рахунку ОСОБА_16, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в сумі 5850 гривень, які використала у власних цілях.

07.05.2014 року ОСОБА_2 шляхом обману ОСОБА_17 з корисною метою отримала доступ до кредитної картки № 620976, оформленої на імя останньої та в подальшому, в період часу з 07.05.2014 року по 18.08.2014 року, без відома ОСОБА_17 шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами з її кредитного рахунку в сумі 6400 гривень, які використала у власних цілях.

06.06.2014 року ОСОБА_2 шляхом обману ОСОБА_18 з корисною метою отримала доступ до кредитної картки № 954751, оформленої на імя останнього та в період часу з 06.06.2014 року по 22.08.2014 року, без відома ОСОБА_18 проводила фінансово-кредитні операції по кредитній картці № 954751 та шляхом вилучення грошових коштів з кредитного рахунку ОСОБА_18, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в сумі 11000 гривень, які використала у власних цілях.

Таким чином, ОСОБА_2 з корисною метою заволоділа коштами ОСОБА_3 шляхом обману вищеперелічених осіб на загальну суму 79 817 грн.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ч.4 ст.61 ЦПК України передбачає, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що ні відповідач ОСОБА_2, ні потерпілі від шахрайських дій відповідача 13 осіб, кредитних договорів на суми, якими заволоділа ОСОБА_2, з позивачем не укладали, і ОСОБА_1, і фізичні особи, картками яких заволоділа ОСОБА_2, визнані судом потерпілими від злочину.

Отже, правовідносини, що виникли між сторонами, не є договірними правовідносинами, а регулюються Главою 82 ЦК України «Відшкодування шкоди».

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Ст. 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Між сторонами відсутній спір з приводу того, що ОСОБА_2 своїми злочинним діями, передбаченими ст.190 КК України, заволоділа коштами, які належали позивачу.

Кошти, якими заволоділа ОСОБА_2, вчинивши службовий злочин, передбачений ст.191 КК України, стягнуті з обвинуваченої за вироком суду.

Визначаючи розмір майнової шкоди, спричиненої позивачу шахрайськими діями ОСОБА_2, суд погоджується з доводами представника відповідача, що розрахунок збитків, наданий ОСОБА_3, є неправильним і не може бути взятий судом до уваги.

Так, злочинні дії були вчинені ОСОБА_2 у 2012-2014 роках, обвинувальний вирок суду відносно ОСОБА_2 ухвалений 15.04.2016 року. Але до 25.01.2017р. позивач нараховував потерпілим від злочинних дій ОСОБА_2 13 фізичним особам кредитну заборгованість на підставі кредитних договорів, які вказані особи з ОСОБА_3 не укладали. 25.01.2017р. загальну заборгованість за кредитними договорами цих осіб було перенесено на рахунок ОСОБА_2, яку ОСОБА_1 самостійно відкрив на її імя, і на цю суму заборгованості ОСОБА_1 став нараховувати пеню, що на думку суду, також є незаконним.

Так, майнова шкода, яку спричинила ОСОБА_2 своїми злочинним діями ОСОБА_3 стане грошовим зобовязанням, на суму якого можуть бути нараховані штрафні санкції, тільки на підставі рішення суду про стягнення з неї суми такої шкоди.

Сума майнової шкоди встановлена вироком суду стосовно кожної особи, потерпілої від злочину, і складає загалом 79 817 грн., яку і належить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3.

Інші нарахування суми майнової шкоди, які проведені позивачем, не можуть бути взяті судом до уваги як такі, що не засновані на законі.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь Державного бюджету України 798 (сімсот девяносто вісім) грн. 17 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 22, 1166, 1192 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () - задовольнити частково.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, в рахунок відшкодування матеріальних збитків 79 817 (сімдесят девять тисяч вісімсот сімнадцять) грн.

В іншій частині вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь Державного бюджету України 798 (сімсот девяносто вісім) грн. 17 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. В. Бобровська