Справа № 571/1306/16-ц
Провадження № 2/571/53/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року. смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області в складі: судді одноособово ОСОБА_1, при секретарі Колодич Ю.В., за участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання та поділ майна ,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 згідно якого просила встановити факт спільного проживання однією сімєю без укладення шлюбу з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 1993 року по 2006 рік.

В порядку поділу спільного майна, набутого під час проживання однією сімєю визнати за позивачем право власності на 1/2 житлового будинку №26-а по вул.Л.Українки у с.Рокитне Рокитнівського району Рівненської області, який зареєстрований за ОСОБА_4.

Згідно заяви від 10.11.2016 року (а.с.25) позивач уточнила першу позовну вимогу та просить встановити факт спільного проживання однією сімєю без укладення шлюбу з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 1993 року по 1999 рік. В решті вимоги не змінені.

В обгрунтування позовних вимог зазначається, що з 1993 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 почали жити як одна сімя без укладення шлюбу. З 1993 року по 1995 рік проживали разом в квартирі, що знаходиться за адресою вул. Партизанська,26 с. Рокитне, Рокитнівського району Рівненської області.

В 1993 році ОСОБА_4 було виділено земельну ділянку для забудови. З початку спільного проживання разом почали будувати будинок. Всі спільні кошти вкладали в будівництво, здійснювали ремонтні роботи, купували меблі та витрачали спільні кошти на інші потреби.

З 1995 року по 1997 рік позивач з відповідачем проживали в квартирі матері ОСОБА_2, що знаходиться за адресою пров. Пролетаський,8, смт. Рокитне Рівненської області. В 1998 році перейшли жити в недобудований будинок. Станом на той час в будинку була придатна для життя одна кімната, в яку і заселились, в інших кімнатах будівельні роботи завершені не були.

15 листопада 1999 року сторони зареєстрували шлюб, який розірвано 25 листопада 2014 року. Після розлучення спору про поділ спільного майна не виникало, однак, зареєструвати своє місце проживання позивач не могла, оскільки будинок був недобудований, відповідно право власності зареєстровано не було.

В жовтні 2016 року позивачці стало відомо, що 06.06.2016 року відповідач самостійно зареєстрував право власності на даний будинок. Крім того, відповідач без відома позивачки зареєстрував у спірному будинку своє місце проживання та своїх дітей і онука. Водночас, ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_6 син, ні ОСОБА_7- невістка, ОСОБА_8 онук, не проживають у спірному житловому будинку. З 2006 року відповідач у спірному будинку не проживає, та з тих пір спілкування між сторонами припинено.

Син відповідача з сімєю у вказаному будинку ніколи не проживали.

Позивач з 1993 року вкладала всі зароблені кошти на будівництво будинку, наймала робітників, майстрів для ведення будівельних та ремонтних робіт. Намагалась добудувати почате будівництво. Станом на даний час несе витрати на ремонт і утримання даного будинку, сплачуючи комунальні послуги та обробляючи присадибну ділянку біля будинку.

Посилаючись на норми статтей 3,60,63,70,71,74 СК України, ст.368 ЦК України, постанову Верховного Суду України від 15.12.2016 року у справі №6-2253цс15, просила позов задовольнити.

Під час судового розгляду справи позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали з тих же підстав та доповнили, що з кінця 1993 року сторони стали проживати однією сімєю, дочка позивачки та син відповідача з ними не проживали. Спочатку проживали на зйомній квартирі в с.Рокитне, після смерті батька позивачки у 1995 році вони перейшли жити до матері в смт.Рокитне по провулку Пролетарський. На той час позивач працювала, спільно з відповідачем вели господарство, всі зароблені кошти вкладали у будівництво спірного будинку. Позивач допомагала мішати розчин, носила цеглу, готувала їсти будівельникам. З 1998 року будинок був придатний для проживання, у жовтні 1998 року стали проживати у будинку. Спору щодо поділу будинку ніколи не виникало, тому після розлучення позивач залишилася проживати у будинку. у 2006 році відповідач зареєстрував право власності на будинок, але у технічному паспорті на будинок та декларації про готовність до експлуатації обєкта зазначено, що будинок побудований у 1998 році. Просять позов задовольнити.

Згідно заперечення (а.с.52) відповідач позовні не визнає просить залишити позов без задоволення посилаючись на те, що з позивачем відповідач познайомився влітку 1994 року. Тоді ж таки він винайняв житло у с.Рокитне, де проживав до літа 1997 року. Позивач з ним не проживала. З 1995 року до закінчення будівництва будинку, тобто до 1998 року, він майже не проживав у Рокитнівському районі, оскільки постійно перебував на заробітках у м.Києві. З позивачкою однією сімєю не проживав, включно по 1995 рік навідувався до своєї другої дружини та сина, з позивачкою спільного господарства не вів, у них не було спільного побуту, бюджету, а він не бажах створювати нову сімю. у 1993 році відповідач отримав земельну ділянку під забудову, яку обробляла його друга дружина ОСОБА_9. Спірний будинок є його особистою власністю, оскільки побудований за кошти, разоблені в м.Києві, а позивач жодних зусиль до будівництва будинку не приклала, участі у будівництві не приймала.

Під час судового розгляду спраи відповідач та його представник позовні вимоги не визнали з підстав, зазначених у запереченні та доповнили, що відповідач не хотів створювати сімї з позивачкою, жив з ОСОБА_9. 10 жовтня 1999 року перший раз завів позивачку у спірний будинок, а в листопаді 1999 року зареєстрував з нею шлюб. Спільного з позивачкою нічого не було, жодних ознак сімї не було. Ні по вул.Партизанська в с.Рокитне, ні по пров.Пролетарський в смт.Рокитне з позивачкою не жив, але їй допомагав, допомагав дочці платити за навчання. Завершив будувати будинок у 1998 році, прийняв у експлуатацію та зареєстрував право власності у 2016 році.

Представник відповідача вважає показання свідків сторони позивачки суперечливими та просить не брати їх до уваги, оскільки такі показання спростовуються епікризом про захворювання відповідача. Крім того, зазначає, що стороною позивачки не доведено, що відносини між сторонами мали характер сімейних, оскільки відповідач не вважав позивачку дружиною, а спільного побуту та бюджету вони не вели.

Просять відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до наступного.

Встановлено, що 15 листопада 1999 року сторони зареєстрували шлюб, який розірвано 25 листопада 2004 року, що підтверджується поясненням сторін та копією рішення суду (а.с.6).

Крім того, судом встановлено, що з 1993 року по 1999 рік сторони проживали однією сумєю без реєстрації шлюбу, що підтверджується поясненнями свідків.

Так, свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, кожен окремо, показали суду, що проживають по сусідству, одночасно будувалися в с.Рокитне по вул.Л.Українки. Позивач та відповідач будували будинок разом, стали проживати з осені 1998 року. Коли зареєстрували шлюб свідкам не відомо, але протягом всього часу сторін сприймали як чоловіка та дружину, так як вони постійно були разом, мали господарство (кури, гуси, кози, поросят). Свідок ОСОБА_11 показав, що як сусіди разом сімями святкували свята.

Свідок ОСОБА_12 показала суду, що проживала по сусідству з матірю позивачки в смт.Рокитне по вул.Пролетарська. Спочатку позивач з відповідачем проживали на квартирі в с.Рокитне. У 1995 році, після смерті батька позивачки, вони перейшли жити до матері, там прожили до 1998 року, на зиму пішли жити в будинок. Під час проживання на квартирі в с.Рокитне до 1995 року вони тримали господарство, так як на похорон батька позивачки вони закололи своє порося.

Свідок ОСОБА_13 показав суду, що будував спірний будинок з 1995 по 1998 рік. Наймав на роботу та платив ОСОБА_4. Позивач також туди приходила, деколи готувала їсти. На будівництво позивач приходила з початку будівництва.

Свідок ОСОБА_14 показала суду, що сторін знає давно. У грудні 1997 року ходила до ОСОБА_4 просила зробити їй грубку. На той час він жив з ОСОБА_2 в смт.Рокитне по пров.Пролетарський. У травні 1998 року від відповідача дізналась, що він з позивачкою будує будинок в с.Рокитне по вул.Л.Українки та те, що на осінь вони планують перейти жити у цей будинок.

Свідок ОСОБА_15 показав суду, що сторін знає давно. Йому відомо, що позивач та відповідач проживали у літній кухні батьків позивачки, а пізніше перейшли жити в с.Рокитне у будинок.

Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Показання свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 суд визнає належними та допустимими доказами, оскільки вказані свідки не є родичами із сторонами, а відтак не є зацікавленими у результатах розгляду справи.

Водночас, суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, оскільки в судовому засіданні встановлено, до ОСОБА_2 відповідач проживав з ОСОБА_16 без реєстрації шлюбу, з якою має спільного сина. ОСОБА_17 працювала у Будинку піонерів у підпорядкуванні ОСОБА_16, перебувала та перебуває з останньою у дружніх стосунках, а ОСОБА_18 є кумою відповідача та ОСОБА_16, з останньою підтримує дружні стосунки. Зазначені обставини дають підстави вважати, що вказані свідки є зацікавленими в результатах розгляду справи.

Крім того, не заслуговують на увагу суду посилання представника відповідача на епікриз (а.с.85) як доказ, який спростовує показання свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, оскільки вказаний епікриз не містить відомості про перебування відповідача з 25.05.1998 року по 18.06.1998 року на лікуванні в КЗ "Рівненська обласна клінічна лікарня", чого сторона позивача не заперечує.

В судовому засіданні позовач та відповідач ствердили, що протягом 1993-1999 років у зареєстрованих шлюбах з іншими особами не перебували (звукозапис судового засіданні від 11.05.2017). Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України зазначені обставини визнаються достовірними та такими що не підлягають доказуванню.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

Аналізуючи вказані обставини справи суд приходить до висновку, що починаючи з 1993 року до моменту реєстрації шлюбу, тобто до листопада 1999 року, сторони проживали сімєю, як чоловік та жінка, а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Крім того, позивач просить в порядку поділу спільного майна, набутого під час проживання однією сімєю визнати за нею право власності на 1/2 житлового будинку, який знаходиться в с.Рокитне по вул.Л.Українки,26-а, Рокитнівського району Рівненської області, який зареєстрований за ОСОБА_4.

Відповідно до рішення виконкому Рокитнівської сільської ради народних депутатів від 29 грудня 1993 року № 60, ОСОБА_4 виділено земельну ділянку площею 0,08 га в с.Рокитне по вул.Л.Українки для будівництва індивідуального житлового будинку і господарських будівель (а.с. 9).

Згідно письмового заперечення відповідача ОСОБА_4 (а.с.52) та його пояснень у судовому засіданні, будинок побудований у 1998 року.

Факт побудови будинку у 1998 році підтверджується Декларацією про готовність до експлуатації обєкта (а.с.44) та Технічним паспортом на садибний житловий будинок (а.с.50).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вд 06.06.2016 року, право власності ОСОБА_4 на житловий будинок за адресою: Рівненська область, Рокитнівський район, с.Рокитне, вул. Л.Українки, 26-а, зареєстровано 03 червня 2016 року (а.с.8).

Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно правових позицій Верховного суду України, викладених у постанові від 08 червня 2016 року (справи №6-2253цс15) зазначено, що за правилами статті 74 СК України

(у редакції, чинній до 16 січня 2007 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обовязків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження твердження відповідача про те, що спірний будинок побудований за кошти відповідача, оскільки з пояснень свідків встановлено, що будинок будувався сторонами спільно. Інших доказів (квитанцій, накладних тощо), які вказували б на те, що будівництво спірного будинку здійснено лише відповідачем, суду не надано.

Приймаючи до уваги те, що спірний будинок побудований сторонами за час проживання їх однією сімєю, оцінивши та перевіривши в суді всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що житловий будинок в с.Рокитне по вул.Л.Українки,26-а є обєктом права спільної сумісної власності, а відтак позивач має право на визнання за нею права власності на 1/2 його частину.

Відповідно до ст.88 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.214, 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 1993 року по 1999 рік.

В порядку поділу спільного майна, набутого під час проживання однією сімєю, визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/2 житлового будинку, загальною площею 80,9 кв. м., житловою 50,6 кв.м., який знаходиться в с.Рокитне по вул.Л.Українки,26-а, Рокитнівського району Рівненської області, який зареєстрований за ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_5, жителя ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительки с.Рокитне, вул.Л.Українки,26-а, Рокитнівського району Рівненської області, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду рівненської області через Рокитнівський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя (підпис) Згідно з оригіналом.

Суддя Рокитнівського районного суду

Рівненської області ОСОБА_1

Повний текст рішення виготовлено 16.05.2017 р.