Провадження 2/127/233/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря Невмиваки Я.І.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 мотивувала вимоги тим, що 16.03.2016 року уклала з відповідачем договір довічного утримання (догляду), відповідно до умов якого вона передала у власність відповідача належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до умов договору ОСОБА_3 зобовязався надавати довічне матеріальне забезпечення в розмірі 300 грн. на місяць, придбавати лікарські засоби, щотижнево забезпечувати продуктами харчування, щоденно доглядати, однак, обов`язків, визначених в договорі, не виконує.

ОСОБА_2 є особою похилого віку, тяжко хворіє, потребує постійного догляду та медичної допомоги.

Оскільки відповідач самоусунувся від виконання своїх обовязків за договором від 16.03.2016 року, вона вимушена звертатись за допомогою до інших людей. Починаючи з серпня 2016 року ОСОБА_2 доглядає її сусідка ОСОБА_1, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона повністю забезпечує її продуктами, доглядом (готує їжу, прибирає в квартирі, купує необхідні речі, ліки, в разі необхідності викликає лікаря чи швидку допомогу). Позивач зауважує, що саме ОСОБА_1 майже весь час проводить з нею і здійснює догляд замість відповідача. У вересні 2016 року ОСОБА_1 викликала швидку допомогу та дільничного лікаря, оскільки у ОСОБА_2 стався гіпертонічний криз, при цьому додзвонитись до відповідача вона не змогла.

В липні-серпні 2016 року відповідач поїхав на відпочинок до моря і залишив ОСОБА_2 без догляду та харчування. В цей час вона вкрай потребувала допомоги, оскільки у звязку з частими хворобами та значними витратами на придбання ліків їй не вистачало коштів. ОСОБА_1 неодноразово телефонувала відповідачу з метою спонукання його до виконання умов договору, однак він не відповідав на телефонні дзвінки або говорив, що немає можливості приїхати та допомогти ОСОБА_2

На підставі ст.ст. 755, 756 ЦК України ОСОБА_2 просила розірвати договір довічного утримання, укладений між нею та ОСОБА_3, посвідчений 16.03.2016 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №682 та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 позов підтримала. Суду пояснила, що знайома із позивачем протягом 40 років, оскільки вони є сусідами. ОСОБА_2 виповнилось 90 років, вона одинока хвора пенсіонерка, потребує допомоги. Близьких родичів у неї немає, лише племінники в Білорусії та в Італії. ОСОБА_3 не є родичем, проте із ним ОСОБА_2 уклала договір довічного утримання. Відповідач умов договору не виконує, ОСОБА_2 не доглядає, допомоги їй не надає. Всі прохання позивача він ігнорує, на телефонні дзвінки не відповідає. Представник наголосила, що лише вона купує ліки та продукти для позивача за її кошти, готує сніданки, обіди, і вечері, в тому числі із своїх продуктів, перебуває поруч під час гіпертонічних загострень, декілька разів на день приходить вимірювати тиск, в разі необхідності викликає дільничного лікаря або «швидку». Також допомагає соціальний працівник. Відповідач не піклується про неї, реальної допомоги від нього не було ні до ні після укладення договору. В зв`язку з погіршенням стану здоров`я ОСОБА_2 вона неодноразово дзвонила ОСОБА_3, щоб він допоміг, однак він жодного разу не викликав лікарів, а коли поїхав в ОСОБА_4 на відпочинок, то взагалі залишив ОСОБА_2 на два тижні без грошей, продуктів, ліків. ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_3 лише бажає її смерті, оскільки під час того, як справа за її позовом перебувала на розгляді в суді, він приходив із незнайомими особами, гупав в двері, кричав, намагався залякати, говорив, що квартира його. Просила захистити права ОСОБА_2 та розірвати договір довічного утримання і визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_3.

В судовому засіданні 21.12.2016 року представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 позов не визнала, проте пояснень в судовому засіданні і письмових заперечень не надавала. В наступні судові засідання 26.01.2017 року, 29.03.2017 року, 26.04.2017 року, 16.05.2017 року представник відповідача ОСОБА_5 не з`являлась, причини неявок не повідомляла.

Відповідач ОСОБА_3 жодного разу в судовому засіданні не був, проте 29.03.2017 року (а.с. 125), 25.04.2017 року (а.с. 141) ОСОБА_3 надавав заяви про відкладення справи, оскільки він не може бути присутнім за станом здоровя, при цьому доказів в підтвердження неможливості бути присутнім, не надавав. Ксерокопія висновку щодо консультативного огляду хірурга (а.с. 142) датована 30.11.2016 року, тому не прийнята судом до уваги як доказ неможливості бути в судовому засіданні 26.04.2017 року. В судове засідання 16.05.2017 року ОСОБА_3 також не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлявся шляхом надіслання повістки за адресою, яку він повідомляв суду у своїх заявах (а.с. 89, 141, 143) та працівникам поліції (а.с. 147) - м. Вінниця, пров. К.Маркса (ОСОБА_6) 52/58. Конверт повернувся до суду за закінченням терміну зберігання (а.с. 161).

Відповідно до ст.ст. 74, 76, 77 ЦПК України відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, тому на підставі ст. 169 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність відповідача і його представника.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 16.03.2016 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, прож.: ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, прож.: ІНФОРМАЦІЯ_5, уклали договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4, згідно з яким ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_4, а ОСОБА_3 зобов`язався забезпечувати ОСОБА_2 утриманням довічно, а у разі втрати здоров`я також довічно доглядом.

Дана квартира однокімнатна, має 34,9 кв.м. загальної та 20,2 кв.м. житлової площі, частину підвалу, площею 2,2 кв.м. Квартира належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 25.11.1993 року, згідно з рішенням від 25.11.1993 року №856, зареєстрованого в КП «ВООБТІ» 28.01.1994 року в книзі № 193 за реєстр. № 1388/12871.

Оціночна вартість квартири згідно висновку про ринкову вартість від 13.01.2016 року, складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_7, складає 221 686,00 грн., обтяження відсутні, квартира знаходиться у стані, повністю придатному для її використання за цільовим призначенням.

Відповідно до п. 9 договору довічного утримання (догляду) від 16.03.2016 року ОСОБА_3 зобовязався надавати ОСОБА_2 довічно матеріальне забезпечення, а саме: витрати на придбання лікарських засобів; щотижневе забезпечення продуктами харчування; щоденним доглядом, необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення (харчів, догляду та необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі 300 грн. на місяць. Ця сума підлягає індексації у порядку, встановленому законом (п. 10). Набувач також зобов'язався поховати відчужувача у випадку його смерті (п. 12 договору). Забезпечення позивача житлом шляхом збереження права безоплатного по життєвого проживання у відчужуваній квартирі передбачено п. 13 договору (а.с. 6).

На прохання ОСОБА_2 та в зв`язку з поганим зором, текст договору прочитано нотаріусом вголос.

Таким чином, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, які врегульовані главою 57 ЦК України.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Обов`язки набувача ОСОБА_3 за договором визначені в тексті самого договору від 16.03.2016 року, а також ст.ст. 749, 750 ЦК України.

Згідно зі ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не виконував обов`язків по договору протягом тривалого часу, тому ОСОБА_2 вимагає розірвати договір.

Так, 28.09.2016 року до Вінницького відділу поліції надійшла письмова заява від ОСОБА_2 з проханням прийняти міри до ОСОБА_3, який неналежно здійснює умови домовленості по догляду за нею. З висновку про результати розгляду даного звернення (а.с. 145) вбачається, що ОСОБА_3 визнав, що деякий час не доглядав за ОСОБА_2, оскільки через свої проблеми не міг фізично це робити.

20.10.2016 року ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2 також надана відповідь на заяву від 28.09.2016 року з приводу розірвання договору довічного утримання та рекомендовано звернутись до суду (а.с. 151).

Згідно договору від 24.10.2016 року соціальні послуги ОСОБА_2 надає Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Вінниці. Відповідно до індивідуального плану надання соціальних послуг (а.с. 194) робітник ОСОБА_6 відвідує підопічну у понеділок, четвер, веде щоденник відвідувань ОСОБА_2 (а.с. 169-194). Згідно записів в щоденнику та звітах соціальним працівником надавались такі послуги: відвідування державних органів, медичних установ, бесіди, читання преси, закупка та доставка продуктів з ринків, магазинів, придбання ліків, допомога у приготуванні їжі, зняття показників з лічильників обліку споживання, оплати за комунальні послуги, миття посуду, прибирання квартири, винесення сміття тощо.

На запит суду Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Вінниці надана відповідь 28.12.2016 року, що такі послуги надаються ОСОБА_2 з 2002 року.

Допитані в судовому засіданні свідки також підтвердили, що ОСОБА_3 не приймає участі в догляді за ОСОБА_2

Так, свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що є сімейним лікарем і протягом пяти років ОСОБА_2 була її пацієнткою. Останній раз вона оглядала ОСОБА_2 вдома у вересні 2016 року, оскільки був виклик з приводу підвищеного артеріального тиску, скарг на розлад у роботі кішківника. Позивач тоді була в стані середньої важкості, з нею була сусідка ОСОБА_1 Раніше з позивачем при її візитах був чоловік віком приблизно 60 років, брав рецепти, консультувався щодо стану здоровя позивача. ОСОБА_3 свідок ніколи не бачила, лише знає це прізвище в зв`язку з розглядом справи в суді. ОСОБА_2 їй скаржилась, що особа, яка мала виконувати обов`язок по її догляду, цього не робить, а лише погрожує виселенням. ОСОБА_2 була налякана і говорила, що встановила сигналізацію. На її думку, ОСОБА_2 потребує постійної сторонньої допомоги для виконання побутових обов'язків і ці послуги надає соціальний працівник, а також їй допомагає сусідка ОСОБА_1, яка була присутня при огляді ОСОБА_2 лікарем, купувала ліки за рецептами.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що знайома з ОСОБА_2, як з сусідкою. ОСОБА_3 не знає. Бачила неодноразово, що влітку в дворі ОСОБА_2 прогулювалась і спілкувалась із ОСОБА_1, вона весь час ходить до неї з пакетами, приносить ОСОБА_2 їжу, допомагає вимірювати тиск. Зі слів ОСОБА_1 свідок дізналась, що вона допомагає ОСОБА_10, оскільки остання такої допомоги потребує через вік та хвороби, родичів, які б доглядали бабку, немає.

Таким чином, позивач надала належні та допустимі докази в підтвердження своїх вимог щодо розірвання договору. Позивачем було доведено, що вона за власний рахунок харчувалася, забезпечувала себе ліками та оплачувала комунальні послуги, а за допомогою зверталась до сторонніх осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 не скористались своїм правом і не подали доказів виконання умов укладеного договору із ОСОБА_2: надання ОСОБА_2 щомісячного матеріального забезпечення (харчів, догляду та необхідної допомоги) у розмірі 300 грн., а також іншого догляду визначеного умовами договору: витрат на придбання лікарських засобів; щотижневого забезпечення продуктами харчування; щоденного догляду, необхідної допомоги (п. 9, 10 договору).

Також відповідач і представник не подали обґрунтованих заперечень проти позову та доказів в підтвердження заперечень з метою спростування тверджень, наведених позивачем.

Оцінивши докази, надані позивачем, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконує умови укладеного 16.03.2016 року договору довічного утримання, тому на вимогу ОСОБА_2 договір довічного утримання (догляду) слід розірвати відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

На підставі ст. 756 ЦК України за ОСОБА_2 слід визнати право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Згідно Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 640 грн.; майнового характеру 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно звіту про оцінку станом на 13.01.2016 року, а також договору довічного утримання ринкова вартість спірної квартири становила 221686 грн. (1% = 2216,86 грн.)

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору як інвалід війни І групи (а.с. 8), відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір за вимогу майнового характеру та немайнового характеру в загальній сумі 2856,86 грн. (640 грн. + 2216,86 грн.) підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 744, 755, 756 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 88, 169, 212, 214, 215 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд,

в и р і ш и в :

позов задоволити.

Розірвати договір довічного утримання між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, посвідчений 16.03.2016 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 682.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 2856,86 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької областіпротягом десяти днів.

Суддя