Справа№592/8732/17
Провадження №2-о/592/274/17

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Корольової Г.Ю.

за участю секретаря Строколіс В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

14.08.2017 заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: отримання ним поранення при виконанні обов`язку військової служби 25.05.2015 року в районі селища Водяного Ясинуватського району Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що 31 липня 2014 року відповідно до мобілізаційного розпорядження був зарахований до списку особового складу частини НОМЕР_1 до лав Збройних сил України. Відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 він брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенитету та територіальної цілісності України в районнах проведення антитерористичної операції на території Донецької області та Луганської області, де виконував службові завдання з 18.09.2014 року по 28.10.2014 року, з 09 листопада по 23 грудня 2014 року, з 01 лютого 2015 по 11 березня 2015 року, з 18 травня 2015 року по 29 травня 2015 року.
Починаючи з кінця лютого 2014 року війська Російської Федерації почали окупацію Кримського півострова, а в подальшому 21 березня 2014 року владою Російської Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации нових субъектов Республики Крым и города федерального значения Севастополя».
Після незаконної анексії Кримського півострова, в квітні 2014 року Російська Федерація почала другу фазу збройної агресії проти України, під час якої контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року).
11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської області відбувся незаконний референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з погано прихованою метою відокремлення та проголошення так званих «Луганської Народної Республіки» та «Донецької Народної Республіки», однак сам референдум так і не був визнаний, як Україною, так і міжнародною спільнотою.
Як наслідок, Україною, за наслідками військової агресії Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей.
Заявник , як молодший сержант, військова професія начальник електростанції військової частини НОМЕР_1 брав безпосередньо участь в АТО на території Донецкої та Луганської області загальним терміном 135 днів, де виконував службові завдання з 18.09.2014 року по 28.10.2014 року, з 09 листопада по 23 грудня 2014 року, з 01 лютого 2015 по 11 березня 2015 року, з 18 травня 2015 року по 29 травня 2015 року.
Станом на 25.05.2015 року військова частина тримала оборону під Донецьким аеропортом ім. С.Прокоф*єва в районі селища Водяне Донецької області, де під час першого обстрілу отримав чисельні поранення, струс головного мозку та мінно-вибухову травму.
В той же час, як повідомляє інформаційно-аналітичний центр Ради Національної безпеки України станом на 26.05.2015 року, увечері та вночі з 25 на 26 травня, як і в попередні дні проросійські бойовики обстрілювали наші позиції на всіх напрямках. На Донецькому напрямку проросійські бойовики з мінометів, артилерії, кулеметів, гранатометів та стрілецької зброї вели вогонь по Опитному, Піскам, Красногорівці, Новомихайлівці, Водяному, Авдіївці та шахті Бутовка. Вночі загарбники двічі підступно обстріляли ОСОБА_2 , використовуючи реактивні системи залпового вогню.
У статті під назвою « В зоні АТО бойовики продовжують застосовувати 120 мм міномети Лисенко від 25 травня 2015 року повідомлялось, що в зоні проведення бойових дій на сході України проросійські бойовики активно застосували заборонене мінськими домовленостями озброєння 122 мм гармати і 120 мм міномети. На Донецькому напрямку проросійські найманці систематично вели вогонь по українським позиціям в районі Донецього аеропорту, в тому числі зі застосуванням танків і 122 мм гармат.
За даними офіційного вейб-сайту Міністерства оборони України від 25.05.2015 ситуація у районі проведення бойових дій на сході України залишалася напруженою. Підрозділи російсько-терористичних банд-формувань не припиняли застосовувати зброю проти воїнів ЗС України. З початку доби проросійськи бойовики 26 разів відкривали вогонь по опорних пунктах українських захисників, зокрема і з важкого артилерійського озброєння. На приморському напрямку з гранатометів був обстріляний ряд населених пунктів, зокрема Красногорівка, Широкине, Водяне та Богданівка.
Дані статті, як і ціла низка іншої інформації що міститься на сторінках інтернет-видань та в офіційних джерелах, підтверджують, що під час збройної агресії проти України, регулярним військам Російської Федерації, що знаходились в районі селища Водяного, Ясинуватського району, Донецької області, і саме цим військам протистояли військові української армії, що відносились до складу 91-го окремого полку оперативного забезпечення - військова частина НОМЕР_1 , в якій ОСОБА_1 проходив військову службу.
25.05.2017 року під час виконання завдань інженерного забезпечення в складі сил АТО під час мінометного обстрілу, що здійснювався незаконними збройними формуваннями в районі с. Водяне, Ясинуватського району, Донецької області ОСОБА_1 отримав вибухову травму, осколкові поранення правої гомілки, втрачав свідомість, після чого проходив курс лікування.
Вважає, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено його право на життя і здоровя, передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.
Своє звернення до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення юридичного факту поранення при виконанні обов*язку військової служби 25.05.2017 року на території Донецької області в районі селища Водяне, Ясинуватського району, Донецької області, Україна, яке сталося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України заявник мотивує тим, що має на меті визначення свого статусу як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обовязків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права.
У відповідності до статті 2 Конвенції «Про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях», ця Конвенція застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується в усіх випадках часткової або повної окупації території держави однієї з Високих Договірних Сторін, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір. Хоча одна з держав, які перебувають у конвенції може не бути учасницею цієї Конвенцїї, держави, які є її учасницями, залишаються зобовязаними нею у своїх взаємовідносинах. Крім того, вони зобовязані Конвенцією стосовно зазначеної держави, якщо остання приймає та застосовує її положення.
У відповідності до статті 13 Конвенції: ця конвенція застосовується до поранених і хворих, які належать, зокрема, до категорії та особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною цих збройних сил.
Заявник та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги заяви і на підтвердження своеї позиції посилаються на те, що у подальшому мають намір звертатися до ОСОБА_3 для отримання належних пільг, а без встановлення факту агресії РФ проти України буде позбавлений можливості отримати належні компенсаційні виплати. Крім цього, наголосили, що звернення до суду та власне право на визнання юридичного факту в суді є безумновним правом особи, гарантованим Конституцією України та процесуальним кодексом. З огляду на те, що Російська Федерація по сьогоднішній день не визнала факт збройного вторгнення на територію України, заявник вважає, що такий факт може бути встановлений винятково на повідомленнях ЗМІ та коментарів окремих фізичних осіб, зокрема, і суб*єктів владних повноважень.
Заінтересована особа - представник Міністерства соціальної політики України в судове засідання не зявився, також надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.
Заінтересована особа - представник Російської Федерації, в судове засідання на вказану дату та час не зявився, хоча своєчасно і належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи .
Вислухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Заявник просить встановити факт його поранення внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, стверджуючи, що від встановлення цього факту залежить виникнення його права як фізичної особи громадянина України, на отримання від держави в особі уповноважених органів влади захисту, гарантування безпеки життя та реалізації громадянських прав та свобод шляхом вжиття активних заходів на виконання статтей 3,27 Конституції України.
Відповідно до статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Зі змісту вказаних статей, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Отже у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.07.2014 року молодшого сержанта ОСОБА_1 , призваного Сумським ОМВК Сумської області 31.07.2014 року прийнято і приступив до виконання службових обов*язків (а.с.33).
Згідно фотокопії довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 МО України від 23.02.2015 за №1817, молодший сержант ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 був відряджений в безпосереднє підпорядкування керівнику АТО в Донецькій та Луганській областей ( зони проведення АТО), для участі в антитерористичної операції, де виконував службові (бойові) завдання в період з 18.09.2014 року по 28.10.2014 року, з 09 листопада по 23 грудня 2014 року, з 01 лютого 2015 по 11 березня 2015 року, з 18 травня 2015 року по 29 травня 2015 року (а.с.97).
Із фотокопії свідоцтва про хворобу №1421, виданого Військово-лікарською комісією Північного регіону від 17.09.2015 міститься інформація про те, що ОСОБА_1 приймав участь в АТО на території Донецької та Луганської областей загальним терміном більше 135 днів і 25.05.2015 року під час виконання завдань інженерного забезпечення в складі сил АТО під час мінометного обстрілу, що здійснювався незаконними збройними формуваннями в районі с. Водяне, Ясинуватського району Донецької області отримав вибухову травму, осколкові поранення правої гомілки, втрачав свідомість, потім турбували головний біль, шум у вухах, нудота. Після чого перебував на обстеженні і лікуванні в/ч НОМЕР_2 з 02.06.15 р. по 08.06.15 р., Сумський клінічний госпіталь для ветеранів війни з 17.06.15 р. по 01.07.15 р., в/ч НОМЕР_3 з 13.07.15 по 27.07.15 р., Центр медичної реабілітації та санаторного лікування „Пуща-Водиця з 28.07.2015 по 17.08.2015, в/ч НОМЕР_3 з 18.08. 2015 по дату видачі свідоцтва та вказано, що залишкові явища вибухової травми, закритої ЧМТ, струсу головного мозку та інш. Хвороби, пов*язані із захистом Батьківщини, а хвороба хронічного вірусного гепатиту С без порушення функцій печінки. Короткозорість ока в 0,5 Д при гостроті зору з корекцією 1,0, пов*язані з проходженням військової служби та обмежено придатний до військової служби (а.с.104).
Всі ці обставини підтверджуються і медичними характеристиками начальника штабу першого заступника командира військовї частини НОМЕР_1 (а.с.105-106).
ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни- учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_4 , що видане Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_5 02.05.2015 (а.с.99).
Із фотокопії військового квитка серії НОМЕР_6 , виданого ОСОБА_1 . 21.08.2014 Сумським ОМ військовим комісаріатом м. Суми, у розділі 20 у відомості про державні нагороди, участь у боях, бойових діях мається відмітка про отримання 25.05.2015 р. в районі с. Водяне Ясинуватського району, Донецької області у складі в/ч НОМЕР_1 вибухової травми (а.с.26-32).
Відповідно довідки про обставини травми від 30 травня 2015 року Міністерства оборони України ОСОБА_1 одержав вибухову травму: Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Осколкові поранення м*яких ткань правої ноги. Травматична (вибухова) катаракта лівого ока. За обставин: 25.05.2015 року під час виконання завдань інженерного забезпечення в складі сил антитерористичної операціїї під час мінометного обстрілу, що здійснювався незаконними збройними формуваннями в районі с. Водяне Ясинуватського району Донецької області отримав вибухову травму (а.с.110)., а з довідки за №1161 від 01.07.2015 року військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_3 вказано, що травма пов*язана з захистом Батьківщини (а.с.111).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2015 року звільнено молодшого сержанта ОСОБА_1 , начальника електростанції 1 взводу забезпечення руху роти розгородження та направити для зарахування на військовий облік до Сумського ОМВК Сумської області (а.с.103).
Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертню комісією від 14.03.2017 року встановлена третя група інвалідності та встановлена причина інвалідності: травма, пов*язана із захистом Батьківщини (а.с.102) та 17 квітня 2017 року ОСОБА_1 видано посвідчення серії НОМЕР_7 групи інвалідності та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни і інвалідів війни (а.с.101).
Відповідно до положень ст. 3 Конституції України, людина, її житті і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Ствердження заявника та його представника про надання особливого статусу заявнику для отримання пільг від Червоного Хресту спростовується самим Статутом Червоного Хреста, яким встановлені мета, головні завдання та напрямки діяльності товариства: сприяє органам державної влади, медичній службі Збройних Сил України, іншим військовим формуванням та органам охорони здоров`я України в медичному обслуговуванні поранених і хворих військовослужбовців і цивільного населення під час збройних конфліктів відповідно до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, ратифікованих Україною 8 липня 1954 року, а також трьох Додаткових Протоколів до них від 8 червня 1977 року (І, ІІ) та від 8 грудня 2005 року (ІІІ), ратифікованих Україною 18 серпня 1989 року (І, ІІ) та 22 жовтня 2009 року (ІІІ). 6 2. Співпрацює з державними органами влади з метою забезпечення дотримання норм міжнародного гуманітарного права та забезпечення захисту емблем червоного хреста і червоного півмісяця та позначень, інших емблем і назв, що знаходяться під захистом міжнародного гуманітарного права. 3. Організовує службу Товариства по наданню екстреної допомоги населенню, постраждалому внаслідок надзвичайних ситуацій з метою пом`якшення стану вразливих осіб і громад, що постраждали внаслідок збройних конфліктів, внутрішніх заворушень і напруження, національних надзвичайних ситуацій та інших катастроф 4. Координує та здійснює роботу з розповсюдження міжнародного гуманітарного права та основоположних принципів Міжнародного Руху. 5. Силами патронажної служби, яка діє на підставі Положення, організовує медико- соціальну допомогу одиноким громадянам похилого віку, інвалідам та іншим соціально незахищеним верствам населення, сприяє реалізації державних програм, спрямованих на охорону здоров`я і надання допомоги малозабезпеченим верствам населення, співробітничає для виконання цих завдань з іншими організаціями та установами та інші.

Виходячи із вищевикладеного, у судовому засіданні встановлені беззаперечні факти, що підтверджують юридичний факт поранення ОСОБА_1 при виконанні обов*язку військової служби 25.05.2015 року на території Донецької області, Ясинуватського району, с. Водяне і на підставі належних та допустимих доказів йому було видано посвідчення з пільгами, встановленими законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджує наявністю даного факту, який не потребує судового захисту, як такого та не заперечуються державними органами влади.
Що стосується факту збройної агресії Російської Федерації проти України суд дійшов наступних висновків.
У Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України; забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом (частини перша, друга, третя статті 17).
Згідно зпунктом 9 частини першої статті 85Конституції України до повноважень Верховної Ради _ України належить, зокрема, оголошення за поданням Президента України стану війни і укладення миру, схвалення рішення Президента України про використання Збройних Сил України та інших військових формувань у разі збройної агресії проти України.
Президент України як глава держави, гарант державного суверенітету, територіальної цілісності України за своїм конституційно-правовим статусом забезпечує державну незалежність, національну безпеку держави; є Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України; призначає на посади та звільняє з посад вище командування Збройних Сил України, інших військових формувань; здійснює керівництво у сферах національної безпеки та оборони держави; очолює Раду національної безпеки і оборони України (пункти 1,17, 18 частини першої статті 106 Конституції України).
Відповідно до пунктів 19 та 20 частини першої статті 106 Основного Закону України Президент України вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни та у разі збройної агресії проти України приймає рішення про використання Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Наведені вище положення Конституції України знайшли свій розвиток у нормах ЗаконуУкраїни "Про оборону України" та Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
У статті 1Закону України "Про оборону України" наведено визначення збройної агресії - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України; засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в абзацах п`ятому - сьомому цієї статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях; дії іншої держави (держав), яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження третьої держави, використовувалася цією третьою державою (державами) для вчинення дій, зазначених в абзацах п`ятому - восьмому цієї статті; застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов, передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначених договорів.
Відповідно достатті 4 Закону України "Про оборону України" у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його до Верховної Ради України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни. Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії. З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
З урахуванням наведених норм слід дійти висновку, що встановлення такого факту має безпосередній зв`язок та випливає із компетенції конституційних, політичних органів (суб`єктів) - Верховної Ради України, Президента України, які наділені дискреційними повноваженнями у відповідних сферах.
Підтвердженням такої позиції є прийняття парламентом та Президентом України низки актів, якими фактично встановлено факт збройної агресії Російської Федерації проти України.
Так, за приписами статті 2Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", прийнятого Верховною Радою України 15 квітня 2014 року, цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.
Крім того, 14 серпня 2014 року Верховна Рада України, виходячи з положень Конституції України, Декларації про державний суверенітет України та загальновизнаних міжнародних норм і правил, констатуючи, що пріоритетами національних інтересів України є, зокрема, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, захист державного суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності державних кордонів, недопущення втручання у внутрішні справи України, розвиток рівноправних взаємовигідних відносин з іншими державами світу в інтересах України, заявляючи, що пряме або опосередковане втручання у внутрішні і зовнішні справи України під будь-яким приводом є неприпустимим, усвідомлюючи потребу невідкладного та ефективного реагування на наявні і потенційні загрози національним інтересам і національній безпеці України, включаючи ворожі дії, збройний напад інших держав чи недержавних утворень, завдання шкоди життю та здоров`ю населення, захоплення заручників, експропріацію власності держави, фізичних та юридичних осіб, завдання майнових втрат та створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод, прийняла Закон «Про санкції» (далі - Закон № 1644-VII).
У подальшому Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року N 129-VIII затверджено Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, у якому зазначено наступне: Україна залишається об`єктом воєнної агресії з боку Російської Федерації, яку вона здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац 1Звернення); Верховна Рада України визнає Російську Федерацію державою - агресором та закликає міжнародних партнерів України визнати Російську Федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані "ДНР" і "ЛНР" визнати терористичними організаціями (абзаци 6та 8 Звернення); міжнародне співтовариство закликано визнати факт агресії проти України, окупації її території і посилити вимоги щодо повернення до міжнародно визнаних кордонів України, запобігши створенню небезпечного прецеденту у вигляді грубого порушення світового порядку та системи безпеки, що склалися після Другої світової війни (абзац 12 Звернення).
Також Верховна Рада України Постановою від 21 квітня 2015 року N 337-VIII схвалила текстЗаявиВерховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків", у абзаці першомупункту 1якої констатовано, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року. У вказаній Заяві Парламенту також вказано, що і фактично, і юридично збройна агресія Російської Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України (абзац 3 пункту 4Заяви), та наведено численні факти порушень Російською Федерацією своїх міжнародних зобов`язань, посягань на територіальну цілісність України, на які, в тому числі, посилається і заявник в обґрунтування необхідності встановлення відповідного юридичного факту судом.
Крім того, Президент України своїм Указом від24 вересня 2015 року N 555 вів у дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 вересня 2015 року"Про нову редакцію Воєнної доктрини України" та затвердив Воєнну доктрину України, у пунктах 3, 9, 11, 16, 17, 28 - 30, 36, 42, 49, 65 якої визнано та зафіксовано факт збройної агресії Російської Федерації проти України.
За приписами частин другої, третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції. За змістом правової позиції, викладеної у Рішенні Конституційного Суду України від7 травня 2002 року N 8-рп/2002, це означає, що до юрисдикції Конституційного Суду України та судів загальної юрисдикції належить, відповідно до їх повноважень вирішення питань, які мають правовий (а не політичний) характер.
За приписами ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
Згідно до положень ст. 281ЦК України право на життя є невід`ємним особистим немайновим правом фізичної особи, що забезпечує її природне існування.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2017 року визначено, що право на життя, безпеку та захист такого права, а також обов`язок держави захищати права громадян є абсолютним та не може залежати від встановлення юридичного факту, підтвердження його наявності або відсутності, у зв`язку із чим наявність або відсутність факту збройної агресії Російської Федерації проти України жодним чином не породжує та і не може породити юридичні наслідки для заявника, зокрема спричинити виникнення, зміну або припинення його особистих чи майнових прав.
Зважаючи на зазначені положення чинного законодавства України - право на життя, безпеку та захист такого права, а також обов`язок держави захищати права громадян є, на думку суду, абсолютним як правом так і обов`язком та не може залежати від встановлення юридичного факту, підтвердження його наявності або відсутності.
З урахуванням викладеного вище наявність або відсутність факту збройної агресії Російської Федерації проти України жодним чином не породжує та і не може породити юридичні наслідки для заявника, зокрема спричинити виникнення, зміну або припинення його особистих чи майнових прав.
Беручи до уваги вищенаведене, зважаючи на положення чинного процесуального законодавства України, зокрема, положень ст. 256 ЦПК України, обставини, які свідчать про факт збройної агресії Росії проти України є загальновідомим фактом, що його закріплено державою на законодавчому рівні, суд вважає за можливе залишити заяву ОСОБА_1 без задоволення.
Керуючись ст.ст.234,235,256,259, 212-213 ЦПК України, ст.ст.3,27 Конституції України,
ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г.Ю. Корольова