Ухвала іменем україни
12 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим, визнання недійсним договору про внесення змін до договору фінансової поруки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 12 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського районного Рівненської області від 03 квітня 2015 року відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»),третя особа - ОСОБА_3, про захист прав споживача, визнання поруки та кредитного договору про надання відновлюваної кредитної лінії недійсними.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 01 березня 2016 року позов ОСОБА_4 до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа - ОСОБА_3, про захист прав споживача, визнання поруки та кредитного договору про надання відновлюваної кредитної лінії недійсними залишено без розгляду.

Під час розгляду вказаного позову, у листопаді 2015 року, ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим, визнання недійсним договору про внесення змін до договору фінансової поруки, зазначаючи, що 18 березня 2008 року між ОСОБА_4 та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 113Д, згідно з яким банк зобов'язувався надати ОСОБА_4 кредит в сумі 143 тис. доларів США зі сплатою 13 % річних та комісій з погашенням відповідно до графіка погашень.

18 березня 2008 року між ОСОБА_3 та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено договір поруки № 113Д-3, згідно з яким поручитель поручився перед банком за належне виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором.

23 червня 2008 року між сторонами договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 113Д: АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 1 до цього договору, 14 січня 2009 року - додаткову угоду № 3, 21 квітня 2009 року - договір про внесення змін та доповнень, 09 грудня 2009 року - додаткову угоду № 4, 10 жовтня 2012 року - договір про внесення змін № 5, 10 жовтня 2012 року - договір про внесення змін № 6, якими було збільшено відсоткову ставку за користування кредитом з 13 % річних до 14,5 % річних та змінено строк повернення кредиту. При цьому він як поручитель не надавав згоду на зміну умов договору кредиту, укладених додатковими угодами № № 1, 3, 4, 5 та договором про внесення змін та доповнень від 21 квітня 2009 року, тому вважав, що є підстави для визнання договору поруки від 18 березня 2008 року № 113Д-3 припиненим з 23 червня 2008 року та визнання недійсним договору від 10 жовтня 2012 року про внесення змін № 1 до договору фінансової поруки від 18 березня 2008 року № 113Д-3.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 01 березня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим, визнання недійсним договору про внесення змін до договору фінансової поруки задоволено.

Визнано поруку за договором поруки № 113Д-3, укладеним між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_3, припиненою з 23 червня 2008 року.

Визнано недійсним договір від 10 жовтня 2012 року № 1 про внесення змін до договору фінансової поруки від 18 березня 2008 року № 113Д-3, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 12 січня 2017 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Установлено, що 18 березня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 113Д, згідно з яким банк зобов'язувався надати ОСОБА_4 кредит в сумі 143 тис. доларів США зі сплатою 13 % річних та комісій з погашенням відповідно до графіка погашень.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 18 березня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 113Д-3, згідно з яким останній поручився перед банком за належне виконання ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором.

23 червня 2008 року між сторонами договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 113Д: АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 1 до цього договору, 14 січня 2009 року - додаткову угоду № 3, 21 квітня 2009 року - договір про внесення змін та доповнень, 09 грудня 2009 року - додаткову угоду № 4, 10 жовтня 2012 року - договір про внесення змін № 5, 10 жовтня 2012 року - договір про внесення змін № 6, якими збільшено відсоткову ставку за користування кредитом з 13 % річних до 14,5 % річних та змінено строк повернення кредиту.

10 жовтня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін до договору поруки від 18 березня 2008 року № 113Д-3, за умовами якого останній взяв на себе зобов'язання бути поручителем ОСОБА_4 за договором про надання відновлюваної кредитної лінії від 18 березня 2008 року № 113Д із врахуванням змін, які були внесені до цього договору кредитором і позичальником 10 жовтня 2012 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що, оскільки збільшення ПАТ «Укрсоцбанк» процентної ставки за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 18 березня 2008 року № 113Д відбулось без отримання попередньої згоди на це поручителя за договором фінансової поруки від 18 березня 2008 року № 113Д-3, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України вищевказана порука є припиненою з моменту збільшення процентної ставки й договір від 10 жовтня 2012 року, укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про внесення змін до договору поруки від 18 березня 2008 року № 113Д-3, є недійсним, оскільки одночасно із припиненням поруки припинилась і дія договору поруки, до якого вже не можна вносити будь-які наступні зміни.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, виходив із того, що договори про внесення змін до договору про надання відновлюваної кредитної лінії та договору фінансової поруки 10 жовтня 2012 року були укладені лише після звернення позичальника ОСОБА_4 до банку із заявою про реструктуризацію його боргу і рішення з даного приводу позивачем було прийнято лише із врахуванням того, що ОСОБА_3 погодився бути поручителем ОСОБА_4 на нових умовах, які були зафіксовані в договорі від 10 жовтня 2012 року про внесення змін до договору про надання відновлюваної кредитної лінії від 18 березня 2008 року № 113Д, в протилежному випадку будь-якої реструктуризації не було б.

На підтвердження цього представником позивача було надано апеляційному суду копію заяви ОСОБА_4 від 05 жовтня 2012 року про реструктуризацію боргу, а також рішення уповноваженої особи банку з даного приводу від 10 жовтня 2012 року.

Апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що строк дії договору та строк (термін) виконання зобов'язання є абсолютно тотожними поняттями і що із припиненням поруки, як засобу забезпечення виконання зобов'язання, автоматично припиняється і дія договору, яким було передбачено цей вид забезпечення.

Пунктом 6.2 договору поруки від 18 березня 2008 року № 113Д-3, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3, передбачено, що цей договір діє до повного виконання всіх вимог, забезпечених порукою, визначених п. п. 2.1.1-2.1.3 цього договору.

До цього часу договір про надання відновлюваної кредитної лінії від 18 березня 2008 року № 113Д є невиконаним, тому, на переконання апеляційного суду, відсутні підстави вважати, що строк дії договору поруки від 18 березня 2008 року № 113Д-3 закінчився чи цей договір втратив чинність і сторони цього договору не вправі були вносити до нього будь-які зміни.

Та обставина, що після 23 червня 2008 року й до 10 жовтня 2012 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_4 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 113Д неодноразово укладались додаткові угоди, в результаті чого відбувалось збільшення обсягу відповідальності ОСОБА_3 як поручителя без отримання на це попередньої згоди останнього, вказує лише на те, що у вказаний період часу, в силу вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України у банку були відсутні належні правові підстави вимагати від ОСОБА_3 виконання забезпеченого порукою зобов'язання, оскільки даний вид забезпечення на той час припинив свою дію.

Частина 1 ст. 559 ЦК України встановлює, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Проте положення чинного законодавства України жодним чином не містять будь-яких обмежень з приводу того, що згода поручителя у разі зміни зобов'язання в бік збільшення обсягу його відповідальності має бути отримана виключно одночасно із внесенням змін до основного зобов'язання і не може бути отримана пізніше.

За змістом ст. ст. 626-629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд вважав, що укладання 10 жовтня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 самостійного договору про внесення змін до договору поруки від 18 березня 2008 року № 113Д-3 жодним чином не суперечило вимогам чинного законодавства України й останній мав можливість взагалі відмовитись від укладання цього договору з тих мотивів, що він не бажає надалі бути поручителем ОСОБА_4 після того, як його порука вже припинилась і у банку були б підстави для відмови вказаному позичальнику у проведені реструктуризації боргу за кредитним договором.

Крім того, апеляційним судом взято до уваги те, що ухвалою апеляційного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року в справі

№ 755/30724/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року в справі за заявою ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 18 серпня 2014 року у справі № 7/14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення заборгованості, вже було надано правову оцінку договору від 10 жовтня 2012 року про внесення змін № 1 до договору фінансової поруки від 18 березня 2008 року № 113Д-3 й зроблено висновок про те, що порука за вказаними договорами на даний час не є припиненою.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, вважає його законним та обґрунтованим, підстав для скасування ухваленого ним рішення не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

С.О.Карпенко

Г.І.Мостова