провадження № 2/243/408/2017
Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Ільяшевич О.В.,
при секретареві Гуменному М.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Слов'янськ, Донецької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням, -
20 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 10 жовтня 2016 року належить квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1. У вказаній квартирі з 1997 року і до теперішнього часу значаться зареєстрованими відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які з 2008 року у вказаному житловому приміщенні не проживають, їх речей в квартирі немає та їх місцезнаходження позивачу невідоме. Добровільно знятися з реєстрації у вказаному житловому приміщенні відповідачі не бажають, перешкоджаючи таким чином в реалізації позивачем своїх прав як власника, у зв'язку із чим, позивач був змушений звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 права користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4, який діє на підставі договору на представництво інтересів від 03 листопада 2016 року, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явились, подали до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явився, відомостей про причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним норми чинного законодавства.
У судовому засіданні достовірно встановлено, що, 20 жовтня 2016 року, позивач ОСОБА_1, як покупець, придбав у ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в інтересах яких діяв ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 20 жовтня 2016 року посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Бігуном В.В., зареєстрований в реєстрі за № 4620 (а.с.4).
Відповідно до п. 9 вказаного договору Продавці, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3, повинні знятися з реєстраційного обліку з займаної площі в строк до 26 жовтня 2016 року (а.с. 4 з.б.).
Однак відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не виконали вимогу договору та на теперішній час значаться зареєстрованими у спірній квартирі, що підтверджується, повідомленнями відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов'янської міської ради №24-15/2386 та 24-15/2387 від 30 грудня 2016 року (а.с.17,18).
Згідно актуальних даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 77983228 від 12 січня 2016 року слідує, що за позивачем ОСОБА_1 у Державному реєстрі на підставі договору купівлі-продажу від № 4620 від 20 жовтня 2016 року посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Бігуном В.В., зареєстрований в реєстрі речових прав 24 жовтня 2016 року за № 32008281, дійсно зареєстровано право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 22, з.б.).
Відповідно даних довідки БТІ станом на 01 січня 2013 року, право власності на АДРЕСА_1, зареєстроване за ОСОБА_3 та ОСОБА_2.(а.с.21)
У судовому засіданні встановлено, що відповідачі з 2008 року у вказаному житловому приміщенні не проживають, їх речей в квартирі немає та їх місцезнаходження позивачу невідоме. Добровільно знятися з реєстрації у вказаному житловому приміщенні вони не бажають, перешкоджаючи таким чином в реалізації позивачем своїх прав як власника.
Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідачі в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивача.
Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.
У сенсі ст. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Згідно із ст.ст. 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом.
За ч. 4 ст. 156 ЖК збереження такого права користування житлом існує лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.
Відповідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням.
Аналізуючи фактичні обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що відповідачі є колишніми власниками спірної квартири та не є членами сім'ї (колишніми членами сім'ї) дійсного власника. Договірні відносини позивача ОСОБА_1 як нового власника квартири з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, щодо винаймання спірного житла відсутні. Тому слід вважати, що у зв'язку із припиненням права власності на квартиру ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у зв'язку із її продажем, відповідачі втратили і право користування цим житловим приміщенням.
Відповідачі тривалий час не проживають у спірній квартирі і добровільно знятися з реєстрації не бажають. Крім того, реєстрація ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у квартирі АДРЕСА_1 створює перешкоди у реалізації позивачем права користування та розпоряджання своїм майном як власником, та у зв'язку із реєстрацією відповідачів, позивач несе додаткові витрати зі сплати житлово-комунальних послуг.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку із тим, що право власності на вказану квартиру належить позивачеві, а відповідачі, при відчуженні вказаного майна, відповідно втратили і право користування спірною квартирою.
На підставі наведеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3, 15, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, суд, -
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м. Харкова, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Словянська Донецької області, такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.
Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН: НОМЕР_2, судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять ) грн. 60 коп.
Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН: НОМЕР_2, судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять ) грн. 60 коп.
До суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення суду виготовлений 30 січня 2017 року.

Головуючий - суддя: О.В. Ільяшевич