Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/773/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайсюк О. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

16.05.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді Гайсюка О.В.

суддів Голованя А.М., Мурашка С.І.

за участю секретаря Діманової Н.І.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину майна.

Позивач зазначив, що з 1999 року по грудень 2013 року перебував з ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах, проживаючи з нею однією сімєю без реєстрації шлюбу, що встановлено рішенням Петрівського районного суду від 04.11.2013 року. Від цих відносин вони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

03.11.2004 року вони набули право власності на домоволодіння №13 по вул. Пушкіна у с. Ганнівка Петрівського району, шляхом отримання відповідного свідоцтва про право власності на імя ОСОБА_3, яке зареєстроване 03.11.2004р. в БТІ.

Сімейні відносини між ними припинено у грудні 2013 року.

Посилаючись на ст.74 Сімейного Кодексу, главу 8 цього Кодексу та на зазначені обставини, позивач просив визнати зазначене домоволодіння спільною сумісною власністю його та ОСОБА_3, визнати за кожним по ? цього домоволодіння, визнати за ним право власності на ? домоволодіння №13 по вул. Пушкіна в с. Ганнівка.

Рішенням Петрівського районного суду від 27 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позову у повному обсязі. Позивач послався на незаконність, необґрунтованість рішення, на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, на думку позивача суд безпідставно визнав недоведеною ту обставину, що він та ОСОБА_3 проживали однією сімєю як чоловік та жінка, оскільки це визнавала відповідач ОСОБА_3

У судовому засіданні апеляційного суду позивач доводи своєї апеляційної скарги підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Той факт, що з 1999 року позивач та відповідач ОСОБА_3 стали проживати однією сімєю, не перебуваючи у шлюбі між собою, або у будь-якому іншому шлюбі визнала сама відповідач ОСОБА_3 Цей факт підтвердили свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Те, що сімейні відносини припинилися у 2013 році підтверджується рішенням Петрівського районного суду від 04.11.2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів (а.с.10).

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд послався лише на те, що факт проживання однією сімєю позивача і відповідача ОСОБА_3 є недоведеним, оскільки не надано рішення суду, яким цей факт встановлено, а позивач не заявляв позовних вимог про встановлення цього факту, а також невідомо чи перебували вони у будь-якому іншому шлюбі на час реєстрації спірного будинку.

Але цей висновок суду є помилковим.

Із змісту позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що підставою його позовних вимог була саме та обставина, що він та ОСОБА_3 проживали однією сімєю, не перебуваючи у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі.

Саме ця обставина є предметом доказування позову ОСОБА_2, заявляти окрему позовну вимогу про встановлення цього факту законом не вимагається.

Факт проживання однією сімєю сторони визнали, ніхто із них не заявив про перебування у будь-якому іншому шлюбі.

З копії позовної заяви ОСОБА_10 від 19.11.1996 року вбачається, що шлюб між нею та ОСОБА_9 розірвано у серпні 1996 року (а.с.44).

Отже, є доведеним те, що з 1999 року до 2013 року сторони проживали однією сімєю, але не перебували у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі.

Відповідно до ст.74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Позивач помилково вважав, що будинок № 13 по вул. Пушкіна у с. Ганнівка є обєктом права спільної сумісної власності лише у звязку з тим, що 03.11.2004 року (у період, коли він з ОСОБА_3 спільно проживали) на імя ОСОБА_3 було видане свідоцтво про право власності, яке 03.11.2004 року було зареєстроване в БТІ (а.с.8-9) у позовній заяві позивач спеціально зазначив про те, що для набуття ним права власності на будинок не залежить від його трудового внеску (а.с.3).

Але з письмових заперечень ОСОБА_3 вбачається, що будівництво спірного будинку здійснювалося ОСОБА_3 та ОСОБА_9 під час їхнього шлюбу. З ОСОБА_2 ОСОБА_3 стала проживати в 1999 році у вже збудованому будинку, ніякої участі ОСОБА_2 у будівництві не приймав (а.с.24).

Також з матеріалів справи вбачається, що 17.03.1997 році нотаріусом Петрівської державної нотаріальної контори видано свідоцтво, яким посвідчено, що у спільному майні подружжя, придбаного ними в період шлюбу, ОСОБА_9 та ОСОБА_3 належить кожному по ? будинку №13 по вул. Пушкіна в селі Ганнівка незакінченого будівництва (а.с.26). свою частку будинку ОСОБА_9 подарував ОСОБА_3 24.03.1997 року (а.с.25). Свою участь у будівництві спірного будинку позивач не доводив, оскільки вважав це непотрібним.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Підставами вимог позивача не були участь його у будівництві працею чи коштами.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що спірний будинок є обєктом спільної сумісної власності позивача і відповідача ОСОБА_3, оскільки не спростовані доводи відповідача про те, що будинок збудований до того, як позивач став проживати з відповідачем ОСОБА_3

До того ж, у той час, коли ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на спірний будинок, позивач купив інший будинок в с. Ганнівка по вул. Чапаєва (а.с.41-43). Як пояснив позивач, цей будинок придбаний ним в період, коли він та ОСОБА_3 тимчасово припинили спільне проживання.

Отже, підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, це рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, але з інших підстав, а саме недоведеності вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: