АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 759/1103/15-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Заєць Т.О.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року про задоволення подання державного виконавця Святошинського районного Відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гуріної Дарії Ігорівни про примусове проникнення до житла боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_5, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року задоволено подання державного виконавця Святошинського районного Відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гуріної ДаріїІгорівни про примусове проникнення до житла боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_5.

Дозволено державному виконавцю Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Гуріній Дарії Ігорівні примусове проникнення до квартири, загальною площею 77.10 кв.м., жилою площею 38.70 кв.м., за адресою АДРЕСА_1, 1/3 частина якої належить ОСОБА_5.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3, посилаючись на те, що він є співвласником даної квартири та має у власності 2/3 її частки, а тому постановлена ухвала стосується його прав, подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначив, що він, як співвласник квартири та особа, прав та інтересів якої стосується вирішення питання про надання дозволу на проникнення до житла, про дату та час судового розгляду подання державного виконавця не повідомлявся. Зазначив, що квартира, дозвіл на проникнення до якої надано судом, не має виділених в натурі часток, відповідно до частки кожного із співвласників, а тому, при проведенні огляду житла державний виконавець може проникнути до кімнат, які перебувають в користуванні ОСОБА_3, що призведе до порушення його прав.

В судовому засіданні ОСОБА_3 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Державний виконавець Святошинського районного Відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гуріна ДаріяІгорівна, боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_5 та стягувач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року було стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 01 жовтня 2013 року в розмірі 275 409,80 грн. та судові витрати в розмірі 2 754,10 грн..

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року, залишено рішення суду першої інстанції без змін.

На виконання заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року було видано виконавчий лист № 759/1103/15-ц.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Гуріної Дарії Ігорівни від 06 липня 2015 року було відкрито виконавче провадження № 48035401 з виконання виконавчого листа № 759/1103/15-ц про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованості в розмірі 275 409,80 грн. та судових витрат в розмірі 2 754,10 грн..

Копія постанови про відкриття провадження 09 липня 2015 року була направлена боржнику ОСОБА_5 на адресу реєстрації АДРЕСА_1, та вручена довіреній особі адресата 13 серпня 2015 року.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Гуріної Дарії Ігорівни від 23 липня 2015 року, у зв'язку з невиконанням боржником заочного рішення суду в добровільному порядку в межах наданого виконавцем строку, було накладено арешт на все майно ОСОБА_5 в межах суми стягнення, та оголошено заборону на його відчуження.

Як вбачається з акту державного виконавця від 21 вересня 2015 року, державний виконавець здійснив виїзд за адресою реєстрації ОСОБА_5 - АДРЕСА_1. Двері квартири відчинив особисто боржник та в усній розмові повідомив, що сплатить борг протягом двох місяців, на підтвердження чого написав розписку.

Як вбачається з акту державного виконавця від 05 жовтня 2015 року, державний виконавець повторно здійснив виїзд за адресою реєстрації ОСОБА_5 - АДРЕСА_1, проте двері квартии ніхто не відчинив.

08 жовтня 2015 року ОСОБА_5 прибув до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві та ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № 48035401.

В ході проведення виконавчий дій державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Гуріною Дарією Ігорівною було встановлено, що ОСОБА_5 на праві власності належить 1/3 частина квартири за адресою АДРЕСА_1. Інші 2/3 частини належать ОСОБА_3.

Як вбачається з акту державного виконавця від 24 жовтня 2016 року, державний виконавець втретє здійснив виїзд за адресою реєстрації ОСОБА_5 - АДРЕСА_1. Боржник відмовився надати державному виконавцю доступ до квартири для проведення виконавчих дій по опису майна. Зобов'язався з'явитися на прийом до державного виконавця 26 жовтня 2016 року, проте не з'явився.

26 жовтня 2016 року стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_6 звернувся до державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві з заявою про направлення до суду подання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_5, в квартиру за адресою АДРЕСА_1. Заяву мотивував тим, що боржник не надає доступ до житла в добровільному порядку, на прийом до державного виконавця для надання пояснень щодо виконання судового рішення не прибув, від спілкування зі стягувачем ухиляється, що свідчить про відсутність у нього наміру погашати борг.

17 листопада 2016 року державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Гуріна Дарія Ігорівна звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з поданням про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника у виконавчому провадженні № 48035401 ОСОБА_5, а саме: в квартиру за адресою АДРЕСА_1. В обґрунтування подання зазначила, що в добровільному порядку боржник рішення не виконує протягом тривалого часу, в зв'язку з чим державний виконавець має намір звернути стягнення на його майно- на 1/3 частину квартири за адресою АДРЕСА_1, проте ОСОБА_5 в добровільному порядку доступ до житла не надає, що унеможливлює проведення опису майна, тобто свідомо чинить виконавцю перешкоди в виконанні рішення суду.

Задовольняючи подання та, надаючи державному виконавцю Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Гуріній Дарії Ігорівні дозвіл на примусове проникнення до квартири, загальною площею 77.10 кв.м., жилою площею 38.70 кв.м., за адресою АДРЕСА_1, 1/3 частина якої належить ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що боржник рішення суду добровільно не виконує, доступ до квартири, з метою встановлення майнового стану, не надає, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, а тому, наявні правові підстави для задоволення подання.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги його не спростовують, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчі дії у виконавчому провадженні № 48035401 вчинялися у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року, а з 05 жовтня 2016 року - у відповідності до положень нового Закону України «Про виконавче провадження» від 2016 року, який набув чинності з цієї дати та встановив, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання ним чинності, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, а після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Стаття 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року визначала, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 2016 року також зобов'язує державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Право державного виконавця накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку передбачене ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року та ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 2016 року.

При цьому, боржник у виконавчому провадженні зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення та допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій (ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року та ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 2016 року).

Оскільки долученими до подання державного виконавця матеріалами, зокрема, копіями актів від 21 вересня 2015 року, 05 жовтня 2015 року, 24 жовтня 2016 року та заявою ОСОБА_5 від 21 вересня 2015 року, належним чином підтверджується, що боржник за весь час з моменту відкриття виконавчого провадження не вчинив жодних реальних дій, спрямованих на виконання рішення суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 ухиляється від добровільного виконання зобов'язань за виконавчим листом та чинить державному виконавцю перешкоди у здійсненні виконавчих дій при виконанні рішення суду в примусовому порядку.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його

арешті, вилученні та примусовій реалізації. (стаття 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року та ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» від 2016 року).

Таким чином, в ході здійснення виконавчих дій по зверненню стягнення на майно, державний виконавець повинен мати доступ до такого майна, з метою здійснення його опису, так як проведення опису майна боржника є обов'язковою складовою процедури звернення стягнення.

Право державного виконавця в процесі виконання рішень безперешкодно входити до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, проводити в них огляд,

опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення, передбачено як положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року, так і положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 2016 року.

Разом з тим, норми цих законів також встановлюють, що такі дії державний виконавець здійснює за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 2016 року, який діяв на момент звернення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Гуріної Дарії Ігорівни до суду з поданням, передбачав, що виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

З огляду на вказане, так як ОСОБА_5 заборгованість за виконавчим листом самостійно не погашає, кошти у боржника, на які можливо звернути стягнення, державним виконавцем не виявлено, тобто рішення суду фактично не виконується, при цьому боржник в добровільному порядку державному виконавцю доступ до квартири не надає, що позбавляє останнього можливості виявити і описати майно боржника, на яке можливо звернути стягнення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість подання виконавця Гуріної Дарії Ігорівни та правильно надав їй дозвіл на примусове проникнення до квартири, в якій боржник проживає та 1/3 частина якої перебуває у його власності.

Доводи ОСОБА_3 про те, що суд першої інстанції порушив його права, так як не викликав і не повідомив про судове засідання з розгляду подання про примусове проникнення до квартири за адресою АДРЕСА_1, 2/3 частини якої належать йому на праві власності, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Стаття 376 ЦПК України, яка встановлює порядок розгляду судом питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи, закріпила, що таке питання вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. При цьому, суд негайно розглядає таке подання, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Таким чином, діючим цивільним процесуальним законодавством прямо встановило, що заінтересовані особи, якими можуть бути співвласники приміщень, щодо надання дозволу на примусове входження до яких розглядається питання, в судове засідання не викликаються та про надходження до суду подання і його розгляд не повідомляються.

З огляду на зазначене, доводи ОСОБА_3 про те, що суд першої інстанції допустив порушення процесуального законодавства при розгляді подання державного виконавця Гуріної Дарії Ігорівни, є безпідставними.

Посилання апеляційної скарги на те, що 2/3 частини квартири за адресою АДРЕСА_1, належать апелянту, при цьому в натурі його частка не виділена, а тому в ході проведення огляду і опису житла державний виконавець може безпідставно описати і належне ОСОБА_3 майно, чим порушити його права, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення подання, з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення.

Обов'язковість виконання рішення суду, яке набрало законної сили, закріплено також в ст. 129-1 Конституції України, ст. 14 ЦПК України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Умови і порядок виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються нормами спеціального закону, яким є Закон України «Про виконавче провадження».

Стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження» від 2016 року, який діяв на момент розгляду судом питання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, передбачає, що заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, у тому числі якщо боржник володіє ним спільно з іншими особами.

При цьому, з метою недопущення порушень прав співвласників майна, стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» від 2016 року закріпила, що у разі, якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Таким чином, проникнення до житла боржника та здійснення його опису не обмежує та не позбавляє співвласника його права власності на частину в цьому майні, так як можливість звернення стягнення виникне лише після визначення судом фактичної частки боржника у цьому майні.

При цьому, стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 2016 року також встановлює, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Отже, норми Закону України «Про виконавче провадження» передбачають механізм захисту прав власника на майно, яке помилково було визначене виконавцем, як майно боржника та арештовано.

Вказані положення законодавства спрямовані на забезпечення балансу між принципом обов'язковості виконання рішення суду, яке набрало законної сили, та принципом непорушності права приватної власності на майно.

З огляду на викладене, доводи ОСОБА_3 про те, що надання державному виконавцю Гуріній Дарії Ігорівні дозволу на примусове проникнення до квартири за адресою АДРЕСА_1 порушать його права як співвласника, не спростовують правильність висновків суду та не є підставою для відмови в задоволенні подання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: