У Х В А Л А

16 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Григоренко М.П., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

за участі: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Рівненського міського суду від 3 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство "Омега Банк"; про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу прав вимог,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою судді Рівненського міського суду від 3 березня 2017 року повернуто позивачу для подання до належного суду позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (далі ПАТ "Дельта Банк"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Омега Банк" (далі ПАТ "Омега Банк"); про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу прав вимог.

У поданій на ухвалу апеляційній скарзі позивач покликалась на порушення суддею норм процесуального права.

На її обґрунтування зазначала, що провадження в справі було відкрито ще 8 лютого 2017 року. На той момент спірних питань з приводу підсудності в суду чи у відповідача не виникало, що, на її думку, свідчить про підсудність позову Рівненському міському суду. Нормами цивільно-процесуального права не передбачено повторного відкриття провадження у справі або ж будь-яких процесуальних дій щодо перевірки суддею позовної заяви після відкриття провадження в справі. Між тим, суддя після повторного автоматичного розподілу з'ясовував обставини, які перевіряються виключно при вирішенні питання про відкриття провадження у справі.

Вважала помилковим висновок судді щодо територіальної підсудності. Оскільки позивач мала за мету захистити в судовому порядку свої права поручителя як споживача, тому застосуванню підлягали норми п.5 ст. 110 ЦПК України.

На її думку, висновки оскаржуваної ухвали суперечать вимогам ст. 213 ЦПК України та роз'ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення в цивільній справі" щодо законності та обґрунтованості рішення.

З цих підстав просить ухвалу судді першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суддя першої інстанції виходив з того, що за загальним правилом підсудності позовна заява, яка подана ОСОБА_1, повинна пред'являтися за територіальною підсудністю до одного із районних судів м. Києва, оскільки юридична адреса відповідача зареєстрована саме там. Проте з такими висновками не можна погодитися.

Матеріалами справи встановлено, що в січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ПАТ "Дельта Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ПАТ "Омега Банк"; про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу прав вимог (а.с. 1-4).

Спірні правовідносини між сторонами виникли за тих обставин, що 25 травня 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу права вимоги. За його умовами відбулось відступлення прав за кредитним договором № 1701/0708/77-009 від 4 липня 2008 року, що укладений між ВАТ "Сведбанк" як кредитодавцем та ОСОБА_2 як позичальником, і договором поруки № 1701/0708/77-009-Р-1 від 04.07.2008 року, за яким ОСОБА_1 поручилась за належне виконання кредитного договору позичальником як фізичною особою - споживачем фінансових послуг (а.с. 9-14).

Згідно з ч. 2 ст. 109, ч. ч. 8, 14 ст. 110 ЦПК України позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть предявлятися також за місцем виконання цих договорів.

Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно із цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 114 цього Кодексу.

Оскільки місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване в ІНФОРМАЦІЯ_1, де й знаходиться її майно, тому під визначеним процесуальним законом терміном "Виконання договору" слід розуміти те, що вона як поручитель повинна виконувати свої зобовязання перед новим кредитором за місцем свого проживання, роботи і знаходження належного їй майна. Тобто колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги може розглядатися Рівненським міським судом в порядку альтернативної підсудності.

Як розяснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 37 своєї постанови від 01.03.2013 року №3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття 109 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (стаття 110 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (частина чотирнадцята статті 110 ЦПК).

Якщо позивач при предявленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Крім того, як правильно посилається позивач в апеляційній скарзі, процесуальна стадія відкриття провадження у справі на момент вирішення суддею питання про повернення позовної заяви вже закінчилася постановленням відповідної ухвали 8 лютого 2017 року (а.с. 22). Таким чином, суддя після відкриття провадження у справі повинен діяти від імені суду за участі секретаря судового засідання і не повертатися до перевірки обставин, передбачених ст. 121 ЦПК України, а приступити безпосередньо до судового розгляду справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 при предявленні позову є споживачем надаваних кредитором послуг, то апеляційний суд з ними не погоджується.

Так, стаття 1 (1) Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає регулювання цим Законом відносин між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше не встановлено), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

З розяснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п. 2 своєї постанови "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" від 12.04.1996 року №5, вбачається, що до відносин, які регулюються Законом України "Про захист прав споживачів", належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у т.ч. про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також із актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону України "Про захист прав споживачів".

Позаяк відносини між сторонами очевидно не регулюються положеннями Закону України "Про захист прав споживачів", тому поручитель не є споживачем надаваних внаслідок переведення прав та обовязків на нового кредитора послуг.

Як убачається, при вирішенні процесуального питання суд першої інстанції уваги на обставини, які вказують про наявність альтернативної підсудності, не звернув, що призвело до постановлення ухвали, яка не може залишатися чинною.

Підставою для повернення справи для продовження розгляду відповідно до п. 4 ст. 311 ЦПК України є порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу судді Рівненського міського суду від 3 березня 2017 року скасувати. а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Головуючий:

Судді: