АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-9438 Головуючий у1-й інстанції - Гончарук В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

УсикаГ.І.

секретар Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 липня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" через свого представника пред'явив позов в суд до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором від 13 травня 2008 року у розмірі 97489,60 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 17818,52 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10770,11 доларів США; комісії за користування кредитом у розмірі 2915,01 доларів США; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 61332,48 доларів США; штрафу, фіксована частина - 11,67 доларів США; штрафу, процентна складова - 4641,81 доларів США.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 липня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Суд стягнув солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 13 травня 2008 року в розмірі 36157,12 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10 липня 2017 року становить 940 808 грн. 26 коп.

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 61 332,48 доларів США судом відмовлено за необґрунтованістю цих вимог.

У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_7 суд відмовив за спливом позовної давності.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у стягненні заборгованості з ОСОБА_6, а також щодо відмови у стягненні пені у розмірі 61 332,48 доларів США, ПАТ КБ "ПриватБанк" через свого представника, ОСОБА_8, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить змінити рішення суду в частині відмови у стягненні пені та відмови у стягненні заборгованості з ОСОБА_7, задовольнивши позовні вимоги в цій частині у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін (а.с.195-200).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: представника позивача, ОСОБА_9, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, ОСОБА_6. та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити. Однак при цьому, рішення суду в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_5, ОСОБА_6 підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

13 травня 2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4 було укладено кредитно-заставний договір № K2S4AN24280116 відповідно до якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 20596,88 доларів США з яких 18850,62 доларів США позикодавець надав з метою придбання позичальником автомобіля Chevrolet Lacetti 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1, д.н. НОМЕР_2; 1173,7 доларів США позичальник надав з метою оплати перших страхових платежів за договором страхування на перший рік дії кредиту; 7,05 доларів США позичальник надав з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в державному реєстрі; 565,52 доларів США позичальник надав з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту , що сплачується в момент видачі кредиту.

Кредитні кошти було надано на строк до 12 травня 2015 року, зі сплатою 15% річних за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ КБ "ПриватБанк" ОСОБА_5 та ОСОБА_10 13 травня 2008 року було укладено договори Поруки № K2S4AN24280116. Відповідно до умов Договорів поруки відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_10 як поручителі поручилися за виконання позичальником обов'язків, що виникли на підставі основного договору.

ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, у зв'язку з чим позичальник ОСОБА_4 станом на 27 травня 2015 року має заборгованість - 97 489,60 доларів США, яка складається : 17818,52 доларів США - заборгованість за кредитом; 10770,11 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2915,01 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 61332,48 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 11,67 доларів США - штраф фіксована частина; 4641,81 доларів США - штраф процентна складова.

Останній платіж за кредитним договором був здійснений відповідачем ОСОБА_4 27 січня 2009 року.

1 червня 2009 року автомобіль позичальника який допустив прострочення платежу за договором кредиту, Chevrolet Lacetti 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1, д.н. НОМЕР_2 було передано в заклад ПАТ КБ "Приватбанк" згідно Акту передачі-прийому.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2011 року передано в заклад ПАТ КБ "ПриватБанк" шляхом вилучення у ОСОБА_4 автомобіля Chevrolet Lacetti 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1, д.н. НОМЕР_2. В рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № K2S4AN24280116 станом на 30 квітня 2009 року в розмірі 167674,26 грн., що є еквівалентом 21775,88 доларів США звернуто стягнення на предмет застави автомобіль Chevrolet Lacetti 2008 року д.н. НОМЕР_2, шляхом надання ПАТ КБ "ПриватБанк" права укладати від імені ОСОБА_4 договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем.

31 жовтня 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк", Бізнес "Споживче кредитування" в особі ОСОБА_11 передав автомобіль Chevrolet Lacetti 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1, д.н. НОМЕР_2, згідно Акту прийому-передачі ОСОБА_12

Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, районний суд дійшов висновку, що позивачем неправомірно проводилось нарахування пені в доларах США, а тому відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 61332,48 доларів США.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову в частині солідарного стягнення з відповідача ОСОБА_13 (ОСОБА_13.) суми заборгованості за договором кредиту, оскільки позивачем пропущений встановлений законом строк позовної давності для звернення до суду.

Ураховуючи, що відповідачем ОСОБА_4 не було виконано своїх зобов'язань згідно кредитного договору № K2S4AN24280116, заборгованість не погашено, районний суд дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_5, яка за договором поруки є поручителем боржника та з ОСОБА_4 необхідно стягнути в солідарному порядку на користь позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 36157,12 доларів США, що в перерахунку на національну валюту станом на 10 липня 2017 року становить 940 808 грн. 26 коп.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 61 332,48 доларів США є вірними.

У даному випадку розмір пені за порушення умов погашення кредитних коштів, виданих у доларах США, є фактично недоведеним, оскільки пеня за вимогою в іноземній валюті повинна нараховуватись в національній валюті з використанням курсу НБУ при визначенні розміру пені на час її виникнення (тобто окремо за кожен день всього періоду нарахування). Такого розрахунку пені у розпорядженні суду немає. Проведення розрахунку пені у іноземній валюті - долар США, є неправомірним.

З огляду на цю обставину, районний суд обґрунтовано не знайшов підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ "Надра" про стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 61 332,48 доларів США.

Посилання апеляційної скарги на те, що за змістом кредитного договору при видачі кредиту в іноземній валюті пеня сплачується також в іноземній валюті, відхиляються апеляційним судом як безпідставні, оскільки сторона вдається до перекручування змісту договору на свою користь, адже у п. п. 14.2., 14.3. кредитно-заставного договору № К2S4АN24280116 від 13 травня 2008 року (т.1, а.с.16), після визначення розміру пені - 0,15% від суми простроченого платежу, чітко і однозначно вказано - але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочки. Таким чином, самим договором встановлено, що пеня визначається у національній валюті - гривні.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування до цих правовідносин положень ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" не приймаються апеляційним судом у якості підстав для скасування рішення в цій частині, оскільки воно є правильним по суті, а тому не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо невідповідності обставинам справи висновків районного суду про сплив позовної давності у даному спорі, оскільки умовами кредитно-заставного договору та договорів поруки визначено інше, також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для задоволення позовних вимог, пред'явлених, зокрема до поручителів, ураховуючи наступне.

Так дійсно, у пункті 14.11. кредитно-заставного договору № К2S4АN24280116 від 13 травня 2008 року (т.1, а.с.16) сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю 5 (п'ять) років.

Крім того, згідно з п. 12 договорів поруки, укладених ПАТ КБ "ПриватБанк" із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (т.1, а.с.19-20), порука припиняється після закінчення 5 (п'яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

При цьому, з наявних у матеріалах справи письмових доказів убачається, що у червні 2009 року ПАТ КБ "Надра" змінив строк виконання зобов'язання шляхом подання до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позову до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № К2S4АN24280116 від 13 травня 2008 року у розмірі 21 775,88 доларів США, яка включає тіло кредиту у розмірі 19645,02 доларів США (т.1, а.с.172-175). Таким чином, у червні 2009 року ПАТ КБ "Надра" пред'явив до боржника вимогу про дострокове погашення суми кредиту.

З огляду на викладене, визначений сторонами п'ятирічний строк позовної давності слід відраховувати саме з 2009 року і при поданні позову у серпні 2015 року позовна давність є такою, що спливла.

Звернення стягнення на предмет застави на підставі рішення суду і зарахування отриманих коштів в рахунок погашення заборгованості не може розцінюватися судом, як дія боржника, що свідчить про визнання ним свого боргу.

Водночас, за правилом ч. 3 ст. 303 ЦПК апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК порушення або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо не застосовано закон, який підлягав застосуванню (ч.2 ст. 309 ЦПК).

У даному випадку висновки районного суду про відмову у позові до поручителя боржника, ОСОБА_6, за спливом позовної давності та про відсутність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог до другого поручителя боржника, ОСОБА_5, яка не подавала заяву про застосування позовної давності, не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Судом порушені встановлені ст.212 ЦПК України правила оцінки доказів та невірно застосовано до спірних правовідносин положення ч.4 ст. 559 ЦК України.

За правилом ч.1 ст. 360-7 ЦПК України суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України у справах № 6-27цс14, №6-119цс14 та №6-110 цс14.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), то інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-263цс15).

Закінчення строку, установленого договором поруки, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6- 53 цс 14).

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Наведена правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постановах: від 2 вересня 2015 року № 6-1077цс15; від 10 вересня 2014 року № 6-28цс1; від 9 вересня 2015 року № 6-933цс13.

Як вже зазначено вище, згідно з п. 12 договорів поруки, укладених ПАТ КБ "ПриватБанк" із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (т.1, а.с.19-20), порука припиняється після закінчення 5 (п'яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

У даному випадку ПАТ КБ "Надра" червні 2009 року скористався наданим йому ч.2 ст.1050 ЦК України правом та змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором.

Тому встановлений сторонами у договорі поруки п'ятирічний строк для пред'явлення вимоги до поручителів - ОСОБА_6 та ОСОБА_5, тривав принаймні з липня 2009 року по липень 2014 року.

Позовна заява про стягнення заборгованості з поручителів подана до суду лише у серпні 2015 року, що підтверджується відтиском вхідного штампу Дніпровського районного суду м. Києва на титульній сторінці позовної заяви (т.1, а.с.1).

З огляду на наведене, оскільки ПАТ КБ "Надра" пред'явив позовні вимоги до поручителів боржника з пропуском встановленого ч.4 ст.559 ЦК України строку, їх порука є припиненою.

Таким чином, правові підстави для стягнення з поручителів солідарно із боржником заборгованості за кредитним договором відсутні.

Указані обставини, ураховуючи положення ст. 309 ЦПК України, дають суду апеляційної інстанції підстави для скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ "Надра" до поручителів та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку з припиненням поруки.

Керуючись ст.303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором № К2S4АN24280116 від 13 травня 2008 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Г.І. Усик