Справа № 185/6959/16-ц
Провадження № 2/185/278/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 листопада 2017 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гаврилова В.А.,

при секретарі Чичман І.В., Гордиченко Р.С.,

з участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом та просив поновити його на посаді машиніста тепловозу локомотивного депо Павлоград структурного підрозділу « Сінельніковське локомотивне депо» регіональної філії « Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 86 441, 63 гривень моральної шкоди у сумі 20000 гривень, судових витрат. Мотивував позов таким. 26.07.2016 року його було звільнено у відповідності до ч.2 ст.41 КЗпП України. Посилався на те,що він не є матеріально відповідальним працівником. Не вчиняв дій які б давали підставу для втрати довіри. До крадіжки палива не має відношення. Письмові пояснення про участь у крадіжці написав під диктовку свого керівника.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача позов не визнала. Звільнення позивача відбулось у відповідності до вимог закону.

Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи приходить до такого.

Позивач працював машиністом тепловозу локомотивного депо Павлоград структурного підрозділу « Сінельніківське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відповідно до вимог п.2.2.7 інструкції з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації позивач після приймання локомотива несе повну відповідальність за збереження локомотива до здачі його іншій локомотивній бригаді або до постановки на чергові ТО-2, ТО-3 або поточні ремонти у депо.

Вказане свідчить про те, що позивач в період перебування тепловозу під його керуванням він був матеріально відповідальною особою за зберігання пального.

01.07.2016 року позивач виконував свої обовязки, керував тепловозом.

Під час виконання своїх обовязків позивач залишив тепловоз в наслідок чого була вчинена спроба крадіжки пального з тепловозу. Було зафіксовано несанкціоноване втручання в роботу паливної системи.

Приблизно о 15-15 цього дня позивача та інших осіб було затримано при спробі здійснити крадіжку 30 літрів пального з тепловозу, яким він керував .

Факт спроби здійснити крадіжку підтверджується копією власноруч написаного письмового пояснення позивача своєму начальнику ОСОБА_4 в якому позивач визнав факт зливу дизельного пального з тепловозу. /а.с.55/

Заяви позивача, що він написав пояснювальну під тиском суд до уваги не приймає так як це було спростовано поясненнями свідка ОСОБА_5, який також підтвердив факт спроби крадіжки палива з тепловозу, яким керував позивач.

Також факт спроби вчинити крадіжку пального позивач визнав в ході опитування працівником поліції. /а.с.90/. Заяви позивача про те що він не підписував вказаного протоколу суд до уваги не сприймає оскільки, позивачем не надано доказів, які підтверджують його заяви.

Викладене приводить суд до висновку про те,що позивачем були вчинені винні дії стосовно ввіреного майна відповідача, що потягло за собою втрату до нього довіри.

Наказом від 16.07.2016 року позивача було звільнено за п. 2 ч.1 ст.41 КЗпП України за втрату довіри до нього.

Заяви позивача про недоведеність його винуватості у вчинені крадіжки суд до уваги не сприймає оскільки сам факт того, що позивач допустив можливість на несанкціоноване втручання в роботу паливної системи та вчинення крадіжки є підставою для втрати довіри з буку відповідача.

Пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним орган.

Викладене приводить суд до висновку про те,що позов задоволенню не підлягає.

Судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, ст.ст.209-213 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу від 26.07.2016 року № 422/ос про звільнення з посаді машиніста тепловозу локомотивного депо Павлоград структурного підрозділу « Сінельніковське локомотивне депо» регіональної філії « Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 86 441, 63 гривень моральної шкоди у сумі 20000 гривень, судових витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_6