АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «КЛАСИКБАНК» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «КЛАСИКБАНК» до ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемності правочину,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ПАТ «КЛАСИКБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемності правочину в якому просив визнати договір купівлі-продажу № 6607/03/8044 транспортного засобу від 28.04.2016 р. недійсним в силу його нікчемності; застосувати наслідки недійсності правочину, визнавши за ПАТ «КЛАСИКБАНК» право власності на транспортний засіб марки Volkswagen, модель Transporter, 2009 року випуску, тип ТЗ - фургон малотоннажний оперативний, колір білий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.; зобов'язати ОСОБА_1 повернути у власність ПАТ «КЛАСИКБАНК» транспортний засіб марки Volkswagen, модель Transporter, 2009 року випуску, тип ТЗ - фургон малотоннажний оперативний, колір білий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.; витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

В обґрунтування позову посилалися на те, що 28.04.2016 р. між ПАТ «КЛАСИКБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу № 6607/03/8044, транспортного засобу марки Volkswagen, модель Transporter, 2009 року випуску, тип ТЗ - фургон малотоннажний оперативний, колір білий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. за умовами якого загальна оплата за транспортний засіб становить 68 806,97 грн., де 62 802,00 грн. (в тому числі ПДВ 10 467,00 грн.) - вартість автомобіля, 6 004,97 грн. - вартість залишків пального.

На підставі рішення Правління Національного Банку України від 14.06.2016 р. № 67-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «КЛАСИКБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14.06.2016 р. № 1004 щодо запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КЛАСИКБАНК».

Справа № 753/2231/17
№ апеляційного провадження:22-ц/796/11214/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
На виконання вимог ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у ПАТ «КЛАСИКБАНК» проведено перевірку укладених банком протягом року до дня запровадження тимчасової адміністрації, кредитних договорів, господарських договорів, що є нікчемними. За результатами проведеної перевірки встановлено, що договір від 28.04.2016 р. № 6607/03/8044 укладений між ПАТ «КЛАСИКБАНК» та ОСОБА_1 містить ознаки нікчемності, оскільки банк здійснив продаж автомобіля за ціною 62 802, 00 грн., що є меншою ніж 27% від реальної ринкової ціни автомобілів, що існували на момент укладення договору купівлі-продажу.

Посилаючись те, що 28.09.2016 р. уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію між ПАТ «КЛАСИКБАНК» було надіслано повідомлення ОСОБА_1 про нікчемність правочину та вимогою провести повернення у власність ПАТ «КЛАСИКБАНК» автомобіля марки Volkswagen, модель Transporter, 2009 року випуску, тип ТЗ - фургон малотоннажний оперативний, колір білий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1., проте відповідач зазначеної вимоги не виконав.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ПАТ «КЛАСИКБАНК» подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповне та неправильне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, вказував, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам позивача, зокрема акту проведеної перевірки, з якого вбачається, що транспортний засіб був відчужений за ціною 62 802, 00 грн., яка є меншою на 72% від реальної ринкової ціни автомобілів тієї ж марки, року випуску і технічного стану, що існували на момент укладення договору.

Звертає увагу на те, що звіт про оцінку колісно-транспортного засобу, складений 20.04.2016 р. спеціалістом ФОП ОСОБА_4 не містить жодних висновків чи посилань про результати проведеної діагностики, стану роботи автомобіля, тобто не було дотримано всіх відповідних вимог та норм, які б вплинули на визначення реальної ринкової вартості.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги та просив суд її відхилити.

Від представника ПАТ «КЛАСИКБАНК» надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Як встановлено судом, Судом встановлено, що 28.04.2016 р. між ПАТ «КЛАСИКБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу № 6607/03/8044, транспортного засобу марки Volkswagen, модель Transporter, 2009 року випуску, тип ТЗ - фургон малотоннажний оперативний, колір білий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. за умовами якого загальна оплата за транспортний засіб становить 68 806,97 грн., де 62 802,00 грн. (в тому числі ПДВ 10 467,00 грн.) - вартість автомобіля, 6 004,97 грн. - вартість залишків пального.

Відповідно до бухгалтерської довідки ПАТ «КЛАСИКБАНК» (вих. 230 від 19.04.2016 р.), первісна вартість автомобіля Volkswagen Transporter становить 92 983, 15 грн., залишкова вартість - 46 491,55 грн.

Згідно звіту про оцінку колісно-транспортного засобу, Volkswagen Transporter від 20.04.2016 р., його ринкова вартість без урахування ПДВ становить 52 332, 17 грн.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 14.06.216 р. № 67-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «КЛАСИКБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14.06.2017 р. № 1004 щодо запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КЛАСИКБАНК» на один місяць з 15.06.2016 р. до 14.07.2016 р.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.07.2016 р. №1206 продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ «КЛАСИКБАНК» з 15.07. 2016 р. до 14.08.2016 р. включно.

Згідно рішення Правління Національного банку України від 11 серпня 2016 р. № 209-рш, а також рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.08.2016 р. № 1493 відкликано банківську ліцензію у ПАТ «КЛАСИКБАНК» та розпочато процедуру ліквідації банку. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КЛАСИКБАНК» призначено ОСОБА_5

08.08.2017 р. на виконання ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «КЛАСИКБАНК» за результатами проведення перевірки договорів, укладених протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів, що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», прийнято рішення № 46 «Про визнання правочинів нікчемними та застосування наслідків їх нікчемності».

Зокрема, визнано нікчемним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Volkswagen, модель Transporter, 2009 року випуску від 28.04.2016 р. № 6607/03/8044 за ціною 62 802,00 грн.

28.09.2016 р. позивач направив на адресу ОСОБА_1 повідомлення про нікчемність правочину з вимогою про повернення у власність ПАТ «КЛАСИКБАНК» автомобіля Volkswagen, модель Transporter, 2009 року випуску, тип ТЗ - фургон малотоннажний оперативний, колір білий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1., проте зазначена вимога була повернута на адресу позивача у зв'язку із закінченням встановленого терміну зберігання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним нікчемного правочину у спосіб не передбачений ст. 215 ЦК України.

Також суд вказав, що при укладенні договору купівлі-продажу від 28.04.2016 р. транспортного засобу його вартість визначалась на підставі звіту про незалежну оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу, складеного у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, даний звіт замовляв саме банк, при укладенні зазначеного договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 4 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до роз'яснень викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Спеціальним законом, який регулює відносини між сторонами після віднесення банку до категорії неплатоспроможних та запровадження в ньому тимчасової адміністрації є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно ч. 3 ст. 38 цього Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема з підстав, передбачених пунктом 3 (на який посилається ПАТ «КЛАСИКБАНК», а саме банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Під звичайною ціною розуміється ціна, що відповідає рівню ринкових цін (п.14.1.71 Податкового кодексу України). Інших визначень звичайної ціни законодавство не містить.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що звичайна ціна - це ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту та тягар доказування лежить на сторонах спору.

Вказуючи на те, що ціна автомобіля, яка була визначена оцінкою є заниженою, позивач не надав жодних належних доказів на спростування вказаного, оскільки оцінка була проведена сертифікованим спеціалістом, ніяким чином не оспорювалася позивачем у законному порядку.

Не заявлялося позивачем в судах і клопотання про проведення повторної оцінки. Посилання ж на витяги з інтернет-сайтів судом першої інстанції було слушно не взято до уваги, оскільки вони не можуть вважатися належним та допустимим доказом.

Крім того, варто зазначити, що згідно бухгалтерської довідки ПАТ «КЛАСИКБАНК» (вих. 230 від 19.04.2016 р.), первісна вартість автомобіля Volkswagen Transporter становить 92 983,15 грн., залишкова вартість - 46 491,55 грн.

З матеріалів справи убачається, що 20.04.2016 р. між ПАТ «КЛАСИКБАНК» та ФОП ОСОБА_6 укладено договір на проведення оцінки 2004-01. На виконання зазначеного договору, ФОП ОСОБА_6 надано звіт про оцінку колісно-транспортного засобу Volkswagen Transporter, згідно з яким ринкова вартість колісно-транспортного засобу без урахування ПДВ становить 52 332, 17 грн.

Згідно п.п. 2.1., 2.2. спірного договору купівлі-продажу, за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 62 802,00 грн. в тому числі ПДВ 10 467,00 грн. Додатково покупець відшкодовує продавцю витрати пов'язані з перевіркою технічного стану, оцінки ринкової вартості транспортного засобу, а також вартості залишків пального у сумі 6 004,97 грн.

Замовником зазначеного звіту був саме банк, а згідно бухгалтерської довідки залишкова вартість автомобіля є ще меншою ніж зазначено у звіті про оцінку.

Крім того, первісна вартість автомобіля, згідно бухгалтерської документації, складала 92 983,15 грн., що є співставною із ціною його продажу та взагалі не співставляється із цінами на які в своєму позові посилався позивач.

Також, відповідно до п. 2.2. договору вбачається, що відповідач відшкодував, зокрема, і витрати пов'язані із перевіркою технічного стану транспортного засобу.

Суд першої інстанції надав належну правову оцінку зазначеним доводам та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

При цьому суд, пославшись на роз'яснення, викладені у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до якого вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору, правильно зазначив про наявність між сторонами спору щодо нікчемності укладених договорів, а тому позивач мав заявляти вимоги про встановлення нікчемності правочину.

За правилом ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже обов'язок доведення обставин, з якими закон пов'язує визнання оспорюваного правочину недійсним покладається на позивача.

Акт від 05.08.2016 р. про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), укладених ПАТ «КЛАСИКБАНК» протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, які відповідають критеріям, передбаченим в п. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким встановлено нікчемність договору купівлі продажу, підтверджується лише роздрукованою інформацією з інтернет-сайтів обзору цін автомобілів, що не є належним та допустимим доказом у розумінні ст. 60 ЦПК України та не спростовує висновку звіту про оцінку колісно-транспортного засобу Volkswagen Transporter наданого ФОП ОСОБА_6, з яким банк погодився укладаючи оспорюваний договір.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції з урахуванням вищезазначених положень закону та обставин, встановлених у справі, й вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України дійшов правильного по суті й обґрунтованого висновку про відмову в позові, виходячи із того, що твердження позивача про нікчемність договору купівлі-продажу від 28.04.2016 р. з підстав, наведених у п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону, є недоведеними та безпідставними через відсутність належних і допустимих доказів того факту, що банком здійснено відчуження майна за цінами, нижчими від звичайних на час здійснення продажу спірного автомобіля Volkswagen Transporter, 2009 року випуску.

Інших доводів про незаконність та необґрунтованість судового рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалено з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 317, 319 ЦПК України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «КЛАСИКБАНК» відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді