УХВАЛА

іменем україни

10 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 10 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 9 грудня 2010 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кошти у сумі 18 тис. грн на поточні потреби, зі сплатою 20 % річних, строком по 9 грудня 2013 року.

Відповідачем належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 5 029 грн 29 коп.

З урахуванням зазначеного ПАТ «ВіЕйБі Банк» просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 029 грн 29 коп.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 10 серпня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «ВіЕйБі Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що у відповідача відсутня заборгованість за кредитним договором.

Суд апеляційної інстанції погодився з вказаним висновком суду першої інстанції, при цьому виходив із того, що відповідно до кредитного договору, копія якого додана до позовної заяви, його укладено 24 травня 2011 року, а не 9 грудня 2010 року, з іншою особою, не з відповідачем, сума кредиту становить 6 тис. грн., а не 18 тис. грн., як зазначено в позовній заяві, однак відповідач визнав отримання кредиту 9 грудня 2010 року в сумі 18 тис. грн та надано щомісячні квитанції про сплату кредиту, починаючи з 10 січня 2010 року до серпня 2013 року, що підтверджує відсутність заборгованості відповідача за кредитним договором від 9 грудня 2010 року.

Проте погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять кредитного договору, укладеного 9 грудня 2010 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_4, згідно з яким відповідач отримав кредит у сумі 18 тис. грн, на якій посилається позивач у позовній заяві.

Отже, висновки суду про відсутність порушень умов повернення кредиту позичальником ґрунтуються на припущеннях, що з урахуванням положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

У порушення наведених норм права та вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суди на зазначене уваги не звернули, належним чином не перевірили, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення сторін, якими доказами вони підтверджуються; не встановили усіх фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, унаслідок чого дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 10 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта