РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді - Кучиної Н.Г.

з участю секретаря судового засідання - Довбенко Г.В.

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ПП «Рівне вечірнє» - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, приватного підприємства «Рівне вечірнє» про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року позивач (інтереси якого на підставі довіреності (а.с 27,28 том.1 а.с. 40 том 2) представляли ОСОБА_7, ОСОБА_1 та в подальшому ОСОБА_2О.) звернувся до суду із позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

Уточнивши позовні вимоги, представник позивача ОСОБА_7 просила визнати недостовірною і такою, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_5 інформацію (відомості), поширену ОСОБА_4, ОСОБА_6 та приватним підприємством «Рівне вечірнє» у статті «ОСОБА_5 заважає ОСОБА_8?», яка була опублікована 14 липня 2016 року у місцевій газеті « Рівне вечірнє», а саме : «Я впевнена, що обшук у моєму офісі - це замовлення начальника ДАБІ ОСОБА_5. Саме за його клопотанням слідчі відкрили кримінальне провадження. Мовляв, березнівська фірма не надає на вимогу ДАБІ документи… Втім, я знаю, для кого був потрібен обшук. ОСОБА_9 ОСОБА_5. Я маю документи, які викривають його діяльність. За ними, мабуть, слідчі і приходили..». Зобов»язати відповідачів не пізніше 15 днів з дня набрання рішення суду законної сили спростувати поширену інформацію, яка опублікована у статті « ОСОБА_5 заважає ОСОБА_8» від 14.07.2016 в газеті « Рівне вечірнє», а саме «Я впевнена, що обшук у моєму офісі - це замовлення начальника ДАБІ ОСОБА_5. Саме за його клопотанням слідчі відкрили кримінальне провадження. Мовляв, березнівська фірма не надає на вимогу ДАБІ документи… Втім, я знаю, для кого був потрібен обшук. ОСОБА_9 ОСОБА_5. Я маю документи, які викривають його діяльність. За ними, мабуть, слідчі і приходили...» у той же спосіб, у який вона була поширена. Витрати пов»язані зі спростуванням інформації покласти на відповідачів. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 40 000 гривен моральної шкоди, з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 25 000 гривен моральної шкоди, з ПП «Рівне вечірнє» 25 000 гривен моральної шкоди. Стягнути з відповідачів судовий збір в розмірі 2480 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 26250 грн.( том 1 а.с. 246-248)

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали. Суду додатково пояснили, що 14 липня 2016 року в місцевій газеті «Рівне вечірнє», а також в електронній версії газети було надруковано та розповсюджено статтю під назвою: «ОСОБА_5 заважає ОСОБА_8?». Автор зазначеної статті - ОСОБА_6.

В зазначеній статті автор на підтвердження свої слів брала коментар, зокрема, у ОСОБА_4.

Текст має такий, зокрема, зміст «Я впевнена, що обшук у моєму офісі це замовлення начальника ДАБІ ОСОБА_5. Саме за його клопотанням слідчі відкрили кримінальне провадження. Мовляв, березнівська фірма не надає на вимогу ДАБІ документи. Але це би мало бути кримінальне провадження не за фактом самоправства, а за фактом бездіяльності. Окрім того, цей злочин не належить до тяжких і обшукувати адвокатів не мали б. Втім, я знаю, для кого був потрібен обшук. ОСОБА_9 ОСОБА_5. Я маю документи, які викривають його діяльність. За ними, мабуть, слідчі і приходили. Бо як тільки після ОСОБА_8 з'явилися представники Ради адвокатів, правоохоронці, які були, між: іншим, без форми, обшук проводити передумали. Я тепер готую відповідні документи, щоб захистити себе.»

Категорично не погоджуючись з такими твердженням 30 вересня 2016 року ОСОБА_5 на адресу ОСОБА_4 було скеровано лист-вимогу про спростування недостовірної інформації, однак, даний лист-вимогу остання не отримала та відповідно жодної відповіді стосовно підтвердження чи спростування тверджень ОСОБА_5 не отримав.( а.с. 156 том.1)

Зазначають, що відповідач ОСОБА_4 своїми неправдивими, нічим не підтвердженими висловлюваннями поширила серед необмеженого кола осіб недостовірну інформацію, та тим самим виставила ОСОБА_5 серед читачів газети аморальним чиновником, корупціонером, людиною,яка має причетність до певних дій, а також поставила під сумнів його моральні, професійні, ділові якості та його компетентність як фізичної особи так і державного службовця.

Вважають, що інформація яка викладена у зазначеній вище статті, безпосередньо стосується ОСОБА_5, особисто, та побудована у формі звинувачень та фактичних тверджень, містить ганебні з точки зору людської моралі, несправедливі висловлювання, намагання автора зазначених слів спотворити в суспільстві думку та уявлення про його людські та професійні якості й здібності, і в той же час не підтверджується жодним доказом зі сторони Відповідача.

В результаті цілеспрямованих дій відповідачів щодо поширення вищезазначеної недостовірної інформації про ОСОБА_5, шляхом і усвідомлюванням відповідачами при цьому наслідків своїх дій, що опорочили честь, гідність і ділову репутацію, йому було спричинено значну моральну шкоду - втрати немайнового характеру внаслідок приниження честі, гідності і ділової репутації як державного службовця, громадського діяча, публічної особи. Такі дії зі сторони відповідачів ускладнили його теперішнє та подальше активне громадське життя, ускладнили ділові стосунки із колегами, підлеглими, мешканцями міста, рідними, близькими, друзями, що негативно сприймають нібито вчинені ним дії і поширену інформацію, про яку йдеться у статті від 14 липня 2016 року.

Недостовірність, неправдивість поширеної відповідачами вищезазначеної негативної інформації про ОСОБА_5., об'єктивна неможливість підтвердити її у судовому процесі належними і допустимими доказами були завідомо відомі відповідачам, ця інформація була вигадкою саме ОСОБА_4, метою якого було створення негативного ставлення з боку суспільства до ОСОБА_5

Просять суд, стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 40 000 грн., з відповідачів ОСОБА_10 та ПП « Рівне- вечірнє» по 25 000 грн. Крім того, проссять стягнути судові витрати та витрати на праву допомогу.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала повністю. Суду надала письмову промову в судових дебатах, в яких вказала, що позов є безпідставним, оскільки в даному випадку сторонами не заперечується той факт, що обшук проводився в офісі адвокатського об»єднання «Справедливість», головою якого є адвокат ОСОБА_4, а також, що кримінальне провадження в рамках якого проводився такий обшук було зареєстроване на підставі листа управління державної архітектурно- будівельної інспекції у Рівненській області, начальником якого був ОСОБА_5, Отже, в даному випадку така інформація не є недостовірною, так як недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або, які існували, але відомості про них не відповідають дійсності. Зазначає, що інформацію зазначену у статті не можна перевірити на предмет її справжності та відповідності дійсним обставинам, а тому ці відомості є оціночними судженнями. Вважає, що в даному випадку із наданих позивачем доказів до позовної заяви вбачається, що її інтерв»ю є оціночним судженням, оскільки зазначені у ньому обставини не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності. ОСОБА_5 є державним службовцем, начальником Управління ДАБІ в Рівненській області, отже він відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою. Крім того, просить врахувати, що вона жодного інтерв»ю редакції газети «Рівне вечірнє» не давала та не давала згоди на його опублікування. Також просить враховувати, що в її діях не має юридичного складу цивільно- правового порушення, а отже і немає підстав на стягнення з неї на користь позивача моральної шкоди. Просить суд, відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідач ОСОБА_6 позовні вимоги не визнала. Суду подала письмові заперечення, в яких вказала, що під час написання матеріалу, вона зателефонувала до ОСОБА_4 та запропонувала надати коментар з приводу подій в офісі адвокатського об»єднання. Вказала, що ОСОБА_4 не зазначала, що вона проти друку в газеті її слів. Нею були зроблені відповідні записи у блокноті, однак їх не можна трактувати, як ідеальне відтворення слів ОСОБА_4 В газеті розміщені слова позивача - ОСОБА_5, тобто йому надана можливість відреагувати на слова ОСОБА_4 Газета подала на розсуд читачам дві різні точки зору без вказання свого ставлення до них чи спроби схиляння читача до якоїсь із них. Вважає, що коментар пані ОСОБА_4 є суто її оціночними судженнями та думками з приводу певної події. В оспорюваному матеріалі відсутні прямі звинувачення позивача у скоєнні конкретних правопорушень та відсутні брутальні, принизливі чи непристойні вирази.Вважає, безпідставними і вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки така шкода жодним чином не доведена.( а.с.218-221 том 1)

Представник відповідача ПП « Рівне - вечірнє» ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та подав письмові заперечення, в яких заначив, що кореспондент газети ОСОБА_6 під час написання замітки « ОСОБА_5 заважає ОСОБА_8» виконувала свою суспільну функцію та брала коментарі у задіяних у резонансній справі осіб. Вона зателефонувала адвокату ОСОБА_4 та запропонувала надати свої коментарі з приводу подій у її квартирі. Вважає, що те, що остання погодилась надати коментар і є згодою на опублікування. Нею були зроблені відповідні записи у блокноті, однак їх не можна трактувати, як ідеальне відтворення слів ОСОБА_4 В газеті розміщені слова позивача - ОСОБА_5, тобто йому надана можливість відреагувати на слова ОСОБА_4 Газета подала на розсуд читачам дві різні точки зору без вказання свого ставлення до них чи спроби схиляння читача до якоїсь із них. Вважає, що коментар пані ОСОБА_4 є суто її оціночними судженнями та думками з приводу певної події. В оспорюваному матеріалі відсутні прямі звинувачення позивача у скоєнні конкретних правопорушень та відсутні брутальні, принизливі чи непристойні вирази. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди зазначив, що оскільки позивач є начальником управління Державної архітектурно- будівельної інспекції у Рівненській області, а отже суб»єктом владних повноважень, то він не має права вимагати відшкодування моральної шкоди взагалі. Позивачем не доведено наявності моральної шкоди. Просить у задоволенні позову відмовити ( а.с.223-227 том.1)

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 14 липня 2016 року в місцевій газеті «Рівне вечірнє», а також в електронній версії газети було надруковано та розповсюджено статтю під назвою: «ОСОБА_5 заважає ОСОБА_8?». Автор зазначеної статті - ОСОБА_6.

В зазначеній статті автор на підтвердження своїх слів брала коментар, зокрема у ОСОБА_4.

Текст має такий, зокрема, зміст «Я впевнена, що обшук у моєму офісі - це замовлення начальника ДАБІ ОСОБА_5. Саме за його клопотанням слідчі відкрили кримінальне провадження. Мовляв, березнівська фірма не надає на вимогу ДАБІ документи… Втім, я знаю, для кого був потрібен обшук. ОСОБА_9 ОСОБА_5. Я маю документи, які викривають його діяльність. За ними, мабуть, слідчі і приходили..» ( том 1 а.с. 8-9)

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Особа звільняється від відповідальності за розголошення інформації з обмеженим доступом, якщо суд встановить, що ця інформація є суспільно значимою.

Додаткові підстави звільнення від відповідальності засобів масової інформації та журналістів визначаються законами України: Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні, Про телебачення і радіомовлення, Про інформаційні агентства та Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України спростуванню підлягає недостовірна інформація.

Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»роз'яснив судам, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення цією особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо).

Частиною 3 ст. 277 ЦК України передбачено, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

При цьому, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Отже, у законодавстві робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена, й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 є автором інформаційного матеріалу опублікованого в газеті « Рівне вечірнє» від 14.07.2016 року.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації у вказаній вище статті газети, суд визначає характер такої інформації та з»ясовувує, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно зі статтею 47-1 Закону України Про інформацію, ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лінгенс проти Австрії суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція).

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За змістом цієї норми свобода слова, преси як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.

Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених частиною другою статті 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним в демократичному суспільстві.

При винесенні рішення у вказаній справі суд керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі « Українська Прес- Група» проти України ( заява № 72713/01 ) рішення від 29 березня 2005 року, яким Європейський суд вирішив, що публікації містили критику двох політиків,яка була викладена жорсткою,полемічною, саркастичною мовою. І що для позивачів вони були образливими і навіть шокуючими. Проте, обираючи свою професію, вони залишили себе відкритими для судової критики і пильного нагляду, це той тягар, який політики мають прийняти в демократичному суспільстві.

Згідно зі ст. 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини, суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналіз зазначеного національного законодавства та статті 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 на даний час працює начальником Управління державної архітектурної інспекції у Рівненській області, є публічною особою , вказані обставини сторонами визнаються.

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку.

В позовній заяві та в судовому засіданні представники позивача стверджували, що коментар ОСОБА_4 викладено в образливому тоні із застосуванням наклепу та поширені з метою дискредитувати його серед жителів міста, колег по роботі, підлеглих, близьких, рідних.

Однак, в судовому засіданні допитана за правилами свідка відповідач ОСОБА_6 підтвердила, що коментар ОСОБА_4 це не її дослівні слова. Крім того, ОСОБА_5 була надана можливість відреагувати на слова пані ОСОБА_4 та газета подала на розсуд читачам дві різні точки зору. Ствердила,що коментар ОСОБА_4 є суто оціночним судженням та думкою з приводу певної події. У оспорюваному матеріалі відсутні прямі звинувачення ОСОБА_5 у скоєнні конкретних правопорушень та відсутні брутальні, принизливі та непристойні вирази.

Дослідивши в судовому засіданні блокнот із записами ОСОБА_6 вбачається, що дійсно коментар в газеті « Рівне вечірнє» в оспорюваній статті від 14.07.2016 року не є дослівними словами ОСОБА_4, записаними у блокноті журналіста. Жодних принизливих, непристойних виразів ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_5 не висловлювала ( а.с. 66-68 том 1)

В даному випадку сторонами не заперечується той факт, що обшук проводився у офісі Адвокатського об»єднання «Справедливість» головою якого є ОСОБА_4, а також, що кримінальне провадження в рамках якого проводився такий обшук було зареєстроване на підставі листа управління державної архітектурно- будівельної інспекції у Рівненській області( а.с. 150-152 том 1)

Таким чином, належних та допустимих доказів того, що поширена інформація у газеті «Рівне вечірнє» від 14.07.2017 року є недостовірною судом не здобуто, а позивачем та його представниками , оскільки ОСОБА_5 є державним службовцем, публічною особою, не доведено, що вказана інформація поширена з « явним умислом».

Суд звертає увагу на те, що дійсно стиль викладення вищезазначеного матеріалу є доволі нетерпимим до позивача, жорстким і таким, що може викликати обурення, почуття образи, але позивач не довів того, що інформація поширена відповідачами з явним злим умислом, а не з метою сформувати думку про позивача.

У зв'язку з викладеним, суд, вважає, що немає фактів, які б доводили, що зазначені вище висловлювання щодо публічної особи, якою є позивач як державний службовець та начальник Управління державної архітектурно- будівельної інспекції у Рівненській області, мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити його честь, гідність чи ділову репутацію, а тому вирішуючи спір суд враховує зазначені вимоги закону, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України та те, що межі допустимої критики стосовно політиків, державних службовців, що діють як офіційні особи, більше відкриті для прийнятної критики, ніж приватні особи.

Крім того, позивач не надав суду жодного належного доказу про те, що поширена про нього інформація є відомостями, які містять фактичні дані.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону України Про пресу та інші засоби масової інформації, стаття 65 Закону України Про телебачення і радіомовлення) у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Суд не може розцінити як факти і суб»єктивні думки ОСОБА_4 з приводу обшуку, а також думки з приводу наявних документів, які викривають діяльність ОСОБА_5

Таким чином, суд, приходить до висновку, що оспорювану інформацію в даній частині не можна перевірити на предмет її справжності та відповідності дійсним обставинам, а тому ці відомості є оціночними судженнями.

Зазначені оціночні судження, думки та переконання не є предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб'єктивної думки й поглядів відповідача, не можуть бути перевіреними на предмет відповідності їх дійсності. Правильність думок і оцінок автора публікації можуть бути предметом думок та оцінок інших осіб, а не предметом повноважень судової влади, тому що визначати їх правильність у судовому порядку означає втручання в правовий статус громадянина.

Крім того, відповідно до частини першої статті 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що судом не встановлено факту поширення відповідачами недостовірної інформації щодо позивача та порушення його прав, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання інформації недостовірною, такою що не відповідає дійсності, порушує права та свободи ОСОБА_5, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію та зобов»язання розмістити публікації про те, що зазначена інформація недостовірна, така, що не відповідає дійсності.

Виходячи з зазначеного, суд також вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог позивача в частині стягненні з відповідачів моральної шкоди, оскільки така вимога є похідною від вимоги про захист честі та гідності позивача, суду не представлені докази наявності причинного зв»язку між будь-якими діями відповідачів та погіршенням стану здоров»я позивача.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Згідно положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Разом з тим, обставини, на які вказали у своїх показаннях допитані судом свідки, а також досліджені по справі письмові докази не дають суду підстав вважати неправомірними дії відповідачів по відношенню до позивача ОСОБА_5

Оцінкою досліджених доказів у відповідності до положень чинного законодавства, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, а саме встановлених достовірними доказами протиправних дій відповідачів, якими порушене право позивача, принижена його честь, гідність та ділова репутація.

Таким чином, позовні вимоги вважаються безпідставними, такими що не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, то суд не стягує з відповідачів понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст.3,10,11,60,88,209,212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, приватного підприємства «Рівне вечірнє» про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: