АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1114/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - ОСОБА_6 на рішення Камянського районного суду Черкаської області від 21 березня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_7 та його представника, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

09 листопада 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказував, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01 лютого 2008 року ОСОБА_7 отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У звязку з неналежним виконанням з боку відповідача умов кредитного договору відбулися порушення строку повернення кредиту і відсотків.

Станом на 23 жовтня 2016 року ОСОБА_7 має заборгованість за кредитом в сумі 4 743,33 грн., по процентам за користування кредитом 33 544,66 грн., за пенею та комісією - 17 325,00 грн., банк просив стягнути з відповідача ці кошти, а також 500 грн. штрафу (фіксована частина) і 2 780,65 грн. штрафу (процентна складова).

Під час судового засідання позивач уточнив позовні вимоги та остаточно просив суд стягнути з ОСОБА_7 на користь позивача заборгованість по відсоткам за договором б/н від 01 лютого 2008 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 02 листопада 2013 року по 02 листопада 2016 року у розмірі 12 654,39 грн. та судові витрати (а.с. 82-84).

Рішенням Камянського районного суду Черкаської області від 21 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_6 просить скасувати рішення Камянського районного суду Черкаської області від 21 березня 2017 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути судові витрати з відповідача на свою користь.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого являється ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 було укладено договір б/н від 01 лютого 2008 року, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підставі заяви ОСОБА_7 (а.с. 8) від 01 лютого 2008 року, він ознайомившись із Умовами та правилами надання банківських послуг у ЗАТ КБ «Приватбанк» надав свою згоду, що заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами Банку» складають договір між ним та позивачем.

Сторони не заперечили тієї обставини, що Банк свої зобовязання за договором виконав, а саме надав ОСОБА_7 кредит у розмірі, що встановлений умовами договору, а саме в сумі 5 000 грн.

У звязку з неналежним виконанням з боку відповідача умов кредитного договору відбулися порушення строку повернення кредиту і відсотків.

Станом на 23 жовтня 2016 року відповідач має заборгованість в сумі 58 893,64 грн., яка складається з наступного:

4 743,33 грн. заборгованість за кредитом;

33 544,66 грн. заборгованість за відсотками користування кредитом;

17 325 грн. заборгованість за пенею та комісією;

5 000 грн. штраф (фіксована частина);

2 780,65 грн. штраф (процентна складова).

Під час розгляду справи, в суді першої інстанції, позивачем було надано заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 82-84), в якій позивач ПАТ КБ «Приватбанк» остаточно просив суд стягнути з ОСОБА_7 на свою користь заборгованість по відсоткам за договором б/н від 01 лютого 2008 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 02 листопада 2013 року по 02 листопада 2016 року у розмірі 12 654,39 грн. та судові витрати.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду за захистом своїх прав, доводів поважності пропуску строку позивачем суду не надано, а тому на підстави для задоволення позову відсутні.

В апеляційній скарзі (а.с. 120-123) ПАТ КБ «Приватбанк» обґрунтовував незаконність судового рішення тим, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини справи, не враховано, що позичальником до теперішнього часу не повернуті кошти, кредитний договір не є розірваним, а відтак припиненим, тому позивач має право на їх стягнення.

Позивач вважає, що умовами кредитного договору, що укладений між сторонами визначено, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за цим договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобовязання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно, тим самим, позовна давність за вимогами кредитора про повернення відсотків за користування кредитом повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, відсотки за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, а саме з 02 листопада 2013 року по 02 листопада 2016 року.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення районного суду, обгрунтованість доводів апеляційної скарги, пояснень, наданих сторонами, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами в межах строку позовної давності.

Предметом остаточних уточнених позовних вимог (а.с. 82-84) є стягнення відсотків за прострочення користування кредитних коштів за договором № б/н від 01 лютого 2008 року за період з 02 листопада 2013 року по 02 листопада 2016 року в розмірі 12 654,39 грн.

Як вбачається з п. 9.12 «Умов та правил надання банківських послуг» договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання.

Згідно довідки (а.с. 98), наданої в судовому засіданні суду першої інстанції ПАТ КБ «Приватбанк» та долученої матеріалів справи вбачається, що дата відкриття картки 01 лютого 2008 року. Термін дії картки зазначений до листопада 2009 року.

Отже, судом було встановлено, що картка дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 01 лютого 2008 року (а.с. 4-7) вбачається, що останній платіж, здійснений по виплаті заборгованості ОСОБА_7 здійснений 04 липня 2008 року.

Відповідно до умови Заяви та п. 4.1 Правил користування платіжною картою, погашення заборгованості по кредиту може здійснюватись шляхом внесення коштів на карту клієнтом або шляхом списання коштів з інших карт.

У подальшому, починаючи з серпня 2008 року будь-яке погашення або шляхом внесення коштів ОСОБА_7, або шляхом перерахування Банком коштів з інших карт не здійснювалось.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до правової позиції ВСУ, висловленої ним під час розгляду цивільної справи № 6-14цс14 та винесення постанови від 19 березня 2014 року вбачається, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Судом встановлено, що строк дії картки минув в листопаді 2009 року (підтверджується довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» а.с. 98) і нова картка не видавалась.

Із позовними вимогами позивач звернувся до суду 09 листопада 2016 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності для звернення до суду з позовом за захистом своїх прав.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що позивач пропустив трирічний строк для звернення до суду без поважних причин. Звертаючись до суду з позовом, позивачем не було надано обгрунтованих доводів в підтвердження пропуску строку позовної давності.

Оскільки, з серпня 2008 року не відбувалося будь-якого погашення заборгованості, а позивач звернувся до суду лише 00 листопада 2016 року, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відмову в задоволенні позовних вимог позивача є обгрунтованим і суд першої інстанції правильно застосував при вирішенні спору норми матеріального права та правильно звернув увагу на посилання відповідача про те, що позивач пропустив строк позовної давності за зверненням до суду. Тому, такий висновок є законним та ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права та ухвалено рішення з додержанням положень чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Камянського районного суду Черкаської області від 21 березня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :