У х в а л а

іменем україни

11 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», ОСОБА_5 про визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду

м. Миколаєва від 10 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 10 вересня 2008 року між ОСОБА_5 та Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум»), було укладено кредитний договір.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між ним та ПАТ «Банк Форум» укладено договір поруки, відповідно до умов якого він, як поручитель, і боржник відповідають перед кредитором в якості солідарних боржників.

Звертав увагу на те, що кредитний договір не містить істотних умов, а саме: не наведено детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки, не містить відомостей щодо сум погашення основного боргу, вартості сплати всіх сукупних послуг, а також інші фінансові забов'язання споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до правил надання банками України інформації споживачу.

Також, банком не надавався позичальнику окремий письмовий документ з детальним описом загальної вартості кредиту.

Посилаючись на наведене та на те, що банком були порушені права позичальника, як споживача фінансових послуг, просив визнати недійсним кредитний договір від 10 вересня 2008 року, укладений між відповідачами.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від

10 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 18 січня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасуватиоскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що при укладенні кредитного договору від 10 вересня 2008 року сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, а також із того, що на момент укладення правочину ОСОБА_5 не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала ці умови.

Судами правильно зазначено й те, що умови кредитування відповідно до п. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» позичальником отримано до укладення спірного договору.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська