Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коротенко Є.В.
Провадження № 22ц/782/197/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Коротенка Є.В.,

суддів: Коновалової В.А., Луганської В.М.,

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків,

в с т а н о в и л а:

30 листопада 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16.02.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з апеляційною скаргою на нього, вважаючи рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просили суд його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, відповідно до ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно із ч.1 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Частина ж 4 цієї правової норми встановлює, що до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані інвалідами в установленому порядку.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно і копією свідоцтва про народження серії ІІІ ЕЕД № 270745, виданого 18.01.1982 року Молодогвардійською міською радою м. Сорокине (Краснодон - на момент видачі свідоцтва) Луганської (Ворошиловградської - на момент видачі свідоцтва) області, батьками відповідача є позивачі (а.с.9).

Також встановлено, що позивачі є пенсіонерами та отримують пенсію за віком (а.с.10-11).

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік», у 2016 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить: з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень.

Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік», у 2017 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень.

Судом встановлено, що щомісячний розмір пенсії позивачів складав:

-ОСОБА_2 жовтень, листопад 2016 року 1283 грн. 71 коп. щомісячно; грудень 2016 року лютий 2017 року 1400 грн. 71 коп. щомісячно (а.с.175);

-ОСОБА_3 жовтень, листопад 2016 року 1247 грн. 62 коп. щомісячно; грудень 2016 року лютий 2017 року 1364 грн. 62 коп. щомісячно (а.с.176).

Таким чином, розмір доходів позивачів на час розгляду судового спору у суді першої інстанції перевищував встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на положення ч.1 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є особами, що отримують дохід, достатній для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

При таких обставинах позивачі, в контексті приписів ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України, не є особами що потребують матеріальної допомоги, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні їх позовних вимог.

Щодо посилання позивачів на наявність у них захворювань та потребу витрат на лікування, то суд першої інстанції вірно прийняв до уваги, що обов'язок дочки, сина брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю, а також можливість стягнення з дитини витрат на догляд та лікування батьків передбачені ст.ст.203, 206 СК України, але позовних вимог на підставі вказаних правових норм позивачами заявлено не було.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, будь-яких належних доказів на підтвердження своїх доводів апелянт суду не надав, тому судом першої інстанції постановлене правильне по суті і справедливе рішення.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст.304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 314-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: