Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/1400/17 Головуючий у 1 інстанції: Галущенко Ю.А.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого: Воробйової І.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Онищенка Е.А.
при секретарі: Путій Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

В позові зазначено, що 29.10.1977 р. він був призваний на військову службу до Збройних Сил СРСР Ільчевським районним військовим комісаріатом.

Під час проходження військової служби отримав захворювання, внаслідок чого,був звільнений із строкової військової служби у 1978 році. У зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби,позивач в 2013 році отримав І групу інвалідності, були порушені його нормальні життєві зв`язки та можливість реалізації ним звичок і бажань, внаслідок захворювання у нього постійно виникають складнощі, оскільки розвинулися проблеми із зором, фізичні навантаження супроводжуються болем та спазмами,ампутація кінцівок призвела до того, що він змушений постійно перебувати в постільному режимі. Крім того, він втратив роботу, яка була основним засобом існування його родини.

Посилаючись на ці обставини, просив стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.5 ст.17 Конституції України Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно зі ст. 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими законами.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовшці. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової-або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (ст. 1 вказаного закону).
Військовослужбовці, звільнені з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоров`я в порядку, встановленому Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.
Пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (ст.. 15 вказаного закону).
Тобто, військовослужбовці та особи, на яких поширюється дія законів «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
По справі встановлено, що 29.10.1977 р. ОСОБА_1 був призваний на військову службу Ільчевським районним військовим комісаріатом. З наданої копії військового квитка видно, що позивач 03.04.1978 року був звільнений із строкової військової служби з лав Радянської армії.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» прийнятий 20.12.1991 року, після звільнення позивача у 1978 році зі складу Збройних Сил СРСР, та в силу ст. 58 Конституції України не має зворотної дії в часі.
З наданих позивачем виписних епікризів (а.с.14-20) убачається, що з 19.12.2005р., відповідач знаходиться на постійному лікуванні та хворіє цукровим діабетом 1 типу, важка форма, лабільний перебіг, стадія субкомпенсації. Діабетно-гіпертонічна енцефалопатія з дисмнестичними порушеннями,діабестична полінейропатія та агіопатія нижніх кінцівок, нефропатія (протеінурична стадія ХНН ост. препролиферативна рециноцатія, гіпертонічна хвороба П ст. гіпертензивне серце СН І з Астено-невротичним синдромом. Початкова катаракта обох очей.
В наслідок захворювання на сахарний діабет у ОСОБА_3 розвинувся облітеруючий атеросклероз судин нижніх кінцівок; оклюзія стегнової артерії ліворуч, гангрена лівої стопи. 12.10.2011 року позивачу було ампутовано ліву нижню кінцівку на рівні н/3 стегна. Від так, захворювання позивача мають загальних характер.
Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК АВ № 0035481 від 29.03.2013 р., ОСОБА_1 встановлена І група інвалідності з причини захворювання,пов`язаного з проходженням військової служби,безстроково, водночас, яке захворювання пов`язане із проходженням військової служби, призвело до отримання інвалідності, не встановлено.
Відповідно до наказу Про затвердження Положення
про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України № 402 від 14.08.2008 року, Центральна військово-лікарська комісія є органом медичного забезпечення має повноваження на прийняття рішення та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України, наділена повноваженням для встановлення причинного зв`язку захворювань,у військовослужбовців.
Надана позивачем Довідка АВ № 0035481 від 29.03.2013 р., про встановлення ОСОБА_1 інвалідності на яку посилається позивач, видана Нікопольського МСЕК, який не наділений повноваженням на встановлення причинного зв`язку захворювань,у військовослужбовців. Зі справи видно, що з 2005 року спостерігається загострення стану здоров`я ОСОБА_1 , що призвело до страждань.
Статтею 23 ЦК України установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.
Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.
У п. 3 зазначеної постанови вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
З урахуванням приписів ст.1167 ЦК України,відшкодування моральної шкоди як спосіб захисту цивільних прав має низку особливостей,може бути здійснено незалежно від вини особи, що заподіяла її, у таких випадках:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) якщо шкоди завдано фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування чи посадової або службової особи цих органів при здійсненні ними своїх повноважень, а також унаслідок прийняття вказаними органами нормативно-правового акта, що було визнано незаконним і скасовано.
Будь - яких належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 57,58,59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст.309 ЦПК України, заявником не представлено.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 відхилити .

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Апеляційний суд Запорізької області

ЄУН 336/4827/16
Провадження №22ц/778/1400/17 Головуючий у 1 інстанції: Галущенко Ю.А.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частина

06 квітня 2017 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого: Воробйової І.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Онищенка Е.А.
при секретарі: Путій Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 відхилити .

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: