Справа № 527/1303/17
провадження 2/527/633/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2017 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Марущак Р.М.
при секретареві - Самородовій Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Агрофірми «Вересень» про визнання договору оренди земельної ділянки розірваним, зобов»язання повернути ділянку,
Мотивував наступним. 01 березня 2008 року між ОСОБА_2 та відповідачем АФ «Вересень» було укладено договір № 7 оренди названої земельної ділянки, який зареєстровано у Глобинському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що зроблено відповідний запис. Договір укладено на 10 років. Його умовами передбачено розірвання договору в односторонньому порядку в разі невиконання однією із сторін своїх зобов»язань.
Він (позивач), на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.10.2016 року, є спадкоємцем земельної ділянки, що належала ОСОБА_2 на праві власності. Крім цього, зареєстрований власником цієї земельної ділянки, що підтверджується витягом від 25.10.2016 року № 71322941 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Орендна плата за 2016 рік виплачена йому з порушення строків зазначених в договорі - лише в лютому 2017 року.
П. 40 договору оренди земельної ділянки передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни або розірвання договору. Він (позивач) має намір самостійно обробляти земельну ділянку і вважає договір оренди земельної ділянки розірваним, так як відповідач (орендар землі), знаючи про смерть орендодавця та зміну власника земельної ділянки, не використав своє переважне право на укладення договору оренди на новий строк, передбачене ст. 33 Закону України «Про оренду землі», що є підставою для розірвання договору.
Листом від 30 травня 2017 року він повідомив АФ «Вересень» про те, що договір № 7 оренди земельної ділянки від 1.03.2008 року вважається припиненим на підставі п.39, п.40 договору та прохав відповідача не пізніше 10 - денного строку з моменту отримання вказаного листа за актом приймання-передачі передати йому земельну ділянку в стані, в якому вона була передана в оренду.
Відповідач не повертає земельну ділянку, тому своє право володіння та користування земельною ділянкою він змушений захищати в судовому порядку.
Позивач ОСОБА_1, його представник - адвокат Гольдінова О.В., у судове засідання не з»явилися. Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. В заяві, адресованій суду, прохали розглянути справу за їх відсутності, вказали, що позов підтримують, згодні на ухвалення заочного рішення в разі неявки представника відповідача.
Представник відповідача - АФ «Вересень», у судове засідання не з»явився. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Заперечень на позов не надав.
За письмовою згодою позивача справа вирішена на підставі наданих доказів (заочний розгляд).
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
Позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 3.57 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, розташована на території Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області, що підтверджується витягом № 71322941 від 25.10.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Вказану земельну ділянку позивач, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.10.2016 року, успадкував після своєї дружини ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року і була власником названої земельної ділянки згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_2 від 18.04.2003 року, виданого Градизькою селищною радою 18.04.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 213.
Згідно акту приймання-передачі від 01 березня 2008 року ОСОБА_2 передала АФ «Вересень» дану земельну ділянку в строкове платне користування.
В п.9 договору оренди землі зазначено, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі 2.5 % від вартості земельної ділянки. Докази, що розмір орендної плати переглядався сторонами не надано.
Згідно п.11 договору орендна плата вноситься у строк з 1 серпня по 31 грудня. Пунктом 39 договору передбачено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Умовою розірвання договору в односторонньому порядку є невиконання однією із сторін своїх зобов»язань.
П.40 договору оренди землі від 1 березня 2008 року визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.
30 травня 2017 року орендодавець направив відповідачу АФ «Вересень» письмове повідомлення про припинення дії договору оренди № 7 земельної ділянки внаслідок його розірвання на підставі п. 39,40 договору, в якому прохав орендаря передати йому земельну ділянку за актом приймання-передачі. Відповідач земельну ділянку не повернув, тому вбачається спір про право.
Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За приписом статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Ч.1 статті 6 цього Закону встановлено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об»єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
За змістом частин 1, 4 статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Відповідно до ч.1 статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Згідно статей 11,13,15 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини; цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За ч. 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.
Договір набирає чинності з моменту його укладення.
Відповідно до ч. 3 статті 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Таким чином, законодавець допускає розірвання договору в односторонньому порядку в разі, якщо це передбачено умовами договору.
За приписом ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Згідно ст. 33 Закону України «Про оренду землі» у разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендатор, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов»язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Укладаючи договір оренди землі, сторони узгодили усі умови (пункти) договору, визначились з їх змістом, а тому він є укладеним.
Пункт 39 договору № 7 оренди землі, на момент його підписання, передбачав розірвання договору в односторонньому порядку, а отже, сторони на час укладення цього договору таке право погодили. Волевиявлення сторін засвідчено підписами орендаря та орендодавця.
Умовою одностороннього розірвання договору в п. 39 зазначено невиконання однією із сторін своїх зобов»язань. При цьому договір не передбачає, що таке невиконання повинно мати систематичний характер. Тобто, сторони добровільно погодили більш жорстку умову припинення (розірвання) договору оренди землі, в порівнянні із приписом Закону України «Про оренду землі».
Однак, позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що орендна плата за 2016 рік виплачена йому, як спадкоємцю сторони договору (правонаступнику), з порушенням строку, зазначеного в договорі. Тобто, є недоведеним неналежне виконання договору орендодавцем, тому суд не вбачає підстав для розірвання договору в односторонньому порядку.
Разом з цим, в п. 40 договору підставою для його розірвання зазначено перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи.
Позивач посилається в позові на вказану обставину і документально підтвердив, що право власності на земельну ділянку перейшло до нього в порядку спадкування. Відповідач про смерть орендодавця ОСОБА_2 знає, правонаступництво в правовідносинах визнав, адже виконував зобов»язання по договору перед позивачем (сплачував йому орендну плату) - підтверджено виписками з відомостей реалізації зерна. Разом з цим агрофірма не скористалася своїм переважним правом на укладення договору оренди на новий строк із новим власником.
Згідно п.38 договору, його дія припиняється за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов»язків, передбачених договором, а також з інших підстав визначених законом.
Встановивши перехід права власності на орендовану земельну ділянку, небажання позивача перебувати в орендних правовідносинах із відповідачем, нереалізоване право відповідача на першочергове укладення договору оренди із новим власником, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки у судовому порядку. Підстави для розірвання договору в односторонньому порядку не доведені.
З огляду на викладене, позов задовольняється частково.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Позивач документально підтвердив, що сплатив судовий збір у сумі 1280 грн. (за дві вимоги немайнового характеру) , тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на його користь.
Керуючись ст. 13,15,24,25,32 Закону України «Про оренду землі», ст. 11,13,15, 627, 628, 629, 638, 651 ЦК України, ст. 93, 152 ЗК України, ст. 10,11, 60, 88, 212-215 ЦПК України , суд,
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з Агрофірми «Вересень» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Глобинського районного

суду Полтавської області Р. М. Марущак