У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства«Альфа-Банк» до ОСОБА_3про стягнення заборгованостіза кредитнимдоговором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства«Альфа-Банк» на рішення Заводськогорайонного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»(далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 31 липня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк»,та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредиту розмірі 26 250 доларів США, зі сплатою 11,50 % річних, строком до 31 липня 2017 року.

ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, на вимоги не реагував, унаслідок чого станом на 23 жовтня 2015 рокувиникла заборгованість: за кредитом у розмірі 14 233 долари 17 центів США, що за курсом Національного банку України становить 317 123 грн 36 коп.; за відсотками у розмірі 2 965 доларів 72 центи США, що за курсом Національного банку України становить 66 077 грн 98 коп.; пеня у розмірі 434 829 грн 90 коп.

З урахуванням наведеного ПАТ «Альфа-Банк»просило суд стягнути з ОСОБА_3заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 383 201 грн 34 коп.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28 вересня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ«Альфа-Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що надана виписка з особистого рахунку ОСОБА_3 містить відомості щодо руху коштів за іншим рахунком, ніж зазначений у кредитному договору, а із заяви позичальника про реструктуризацію боргу не вбачається, за яким саме кредитним договором він просить це зробити, так як відповідач неодноразово користувався послугами банку щодо видачі кредиту. Підписання відповідачем кредитного договору свідчить лише про його намір отримати відповідну суму, а не про фактичне отримання ним грошових коштів. Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо отримання позичальником кредиту, а, отже, і виникнення у банка права вимоги на повернення кредитних коштів.

Проте погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 31 липня 2007 року між ПАТ «Альфа-Банк»та ОСОБА_3укладено кредитний договір № 800000516, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 26 250 доларів США,зі сплатою 11,50 % річних, строком до 31 липня 2017 року.

ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, на вимоги не реагував, унаслідок чого за розрахунком банку, станом на 23 жовтня 2015 рокувиникла заборгованість: за кредитом у розмірі 14 233 долари 17 центів США, що за курсом Національного банку України становить 317 123 грн 36 коп.; за відсотками у розмірі 2 965 доларів 72 центи США, що за курсом Національного банку України становить 66 077 грн 98 коп.; пеня у розмірі 434 829 грн 90 коп., а всього 818 031 грн 24 коп.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

Відповідач не заперечував укладення кредитного договору № 800000516 від 31 липня 2007 року, але зазначав, що кошти не отримав.

Суди у порушення вищевказаних положень матеріального закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПКУкраїни належним чином не дослідили, чи підтверджено доказами наявність права банку на повернення кредитних коштів, у разі якщо між сторонами укладено спірний кредитний договір, на виконання якого банком передано позичальнику кредитні кошти, а відповідачем як позичальником у період з 31 липня 2007 року по 15 жовтня 2014 року виконувалися зобов'язання за цим договором. Крім того, 31 липня 2007 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки.

Суди не зазначили, чому ці дії відповідача не свідчать про виконання умов договору, тобто про його реальний характер.

Також, у п. 2.1.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін).

До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, у тому числі належать меморіальні ордери.

Ураховуючи викладене, суди у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не перевірили, чи отримано відповідачем кредитні кошти, у разі якщо на підтвердження вказаних обставин позивачем було надано копію меморіального ордеру. Суди не дослідили, чи є така виписка за кредитним договором № 800000516 від 31 липня 2015 року належним та допустимим доказом на підтвердження наявності заборгованості за цим договором. Також суди не звернули увагу на те, що позивачем помилково надано виписку по рахунку за іншим кредитним договором, оскільки у відповідача наявна заборгованість перед банком за двома кредитними договорами.

Виписка з особистого рахунку клієнтів банку, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При цьому, якщо у суду були сумніви у дійсності наданих копій документів, а відповідач до суду не з'явився і участі у змагальному процесі не брав, то суд мав би керуватися ч. 2 ст. 64 ЦПК України, згідно з якою письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Отже, судові рішення фактично ухвалені на припущеннях, що заборонено законом (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Заводськогорайонного суду м. Запоріжжя від 10 грудня2015 року та ухвалу апеляційногосуду Запорізької області від28 вересня2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта