Справа № 308/6118/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючого судді Придачук О.А.

при секретарі Бомбушкар В.П.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3І

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської районної ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до Ужгородської районної ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що при виході на пенсію Ужгородською районною радою їй було надано довідку від 20.06.2013 року № 236/02-15 про складові заробітної плати, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», яка як їй стало відомо 29.12.2015 року при отриманні нової довідки, не містила зазначення розмірів інших виплат, передбачених у формі довідки. У зв»язку з видачею позивачці нової довідки вона звернулася до Управління Пенсійного фонду в м. Ужгороді із заявою про перерахунок пенсії, проте пенсійний фонд відмовив їй у перерахунку та виплаті призначеної їй пенсії державного службовця з урахуваням фактично нарахованих та сплачених усіх виплат, що стало причиною звернення її до суду. Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 03.06.2016 року по справі № 308/3272/16-а її адміністративний позов задоволено частково та зобов»язано Ужгородське об»єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити нарахування та виплату недоплаченої ОСОБА_1 пенсії державного службовця із врахуванням суми індексації заробітної плати і виплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, виплатити різницю недоплаченої суми пенсії з 30.12.2015 року. У перерахунку пенсії з моменту виходу на пенсію з 20.06.2013 року їй відмовлено. Підставою для відмови стало те, що в судовому засіданні встановлено, що при призначенні пенсії позивачу 20.06.2013 року суб»єкту владних повноважень було надано довідку від 20.06.2013 року № 236/02-15, яка не містила зазначення розмірів інших виплат, а саме матеріальних допомог та індексації, відтак суд не може констатувати наявність порушень з боку суб»єкта владних повноважень - відповідача щодо неврахування сум інших виплат, які вже були зазначені в довідці від 29.12.2015 року № 665/02-19. При цьому суд у вказаній постанові зазначив, що вбачає недоліки в організації роботи саме роботодавця - Ужгородської районної ради Закарпатської області, яким не було вказано достовірні дані щодо інших виплат за період з червня 2011 року по травень 2013 року, з яких було нараховано страхові внески на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування та єдиний внесок на загальнообов»язкове державне соціальне страхування. Таким чином, позивач вважає, що вина Ужгородської районної ради у спричиненні їй збитків в частині недоотриманих нею доходів встановлена судовим рішенням постановою Ужгородського міськрайонного суду від 03.06.2016 року по справі № 308/3272/16-а.

Крім того, обов»язок зазначення відповідачем сумм матеріальних допомог та індексації в графі «інші виплати» довідки визначено постановою правління ПФ України від 14.02.2011 року. Тобто, надавши їй недостовірну довідку від 20.06.2013 року № 236/02-15 щодо інших належних їй виплат, з яких були нараховані і сплачені страхові внески на загальнообо»язкове державне пенсійне страхування та єдиний внесок на загальнообов»язкове державне соціальне страхування, відповідач грубо порушив вимоги законодавства України, тобто вчинив явно неправомірні дії, оскільки із-за них вона не отримувала дохід у вигляді належної пенсії з урахуванням усіх сум, які повинні враховуватися при виплаті пенсії, чим спричинив їй збитки у вигляді матеріальної шкоди на суму 20954,78 грн.

В позові також зазначає, що такими протиправними діями відповідача їй спричинено також моральну шкоду, зокрема, із-за невключення в довідку від 20.06.2013 року № 236/02-15 сум матеріальних допомог та індексації заробітної плати вона отримувала щомісячно в середьому пенсію на 690 грн. меншу ніж мала отримувати, у зв»язку з чим була вимушена брати у банківських установах кредити для купівлі навіть продуктів харчування, про що свідчать виписки по її картці та банківські документи. Отримання цих кредитів було для неї, її честі та гідності колишнього начальника фінансово-бухгаотерського відділу занадто принизливим, у неї були втрачені нормальні життєві зв»язки, вона почувалася пригнічено, не могла придбавати необхідні для належного проживання продукти, в т. ч. харчування, перестала спілкуватися з подругами із-за відсутності достатніх коштів, постійні дзвінки з банківських установ про необхідність сплати суми кредиту, відсотків по них штрафів за прострочення платежів значно погіршили її стан здоров»я, а саме згідно з медичними висновками в неї до попереднього діагнозу при виході на пенсію - астми та алергії на побутовий пил додався ревматорїдний артрит, а дане захворювання в основному виникає внаслідок перенесених стресів.

Також зазначає, що у зв»язку з недостатністю коштів із-за неправомірних дій відповідача також принизилася її ділова репутація, оскільки в очах оточуючих вона вже не виглядала впевненою особою з вищою економічною освітою, яка пропрацювала на посадах в органах державної влади, в т.ч. посадах головного бухгалтера органу місцевого самоврядування найбільшої районної ради Закарпатської області, а виглядала як жалюгідна особа похилого віку якій необхідно постійно думати як оплатити відсотки по кредиту, відмовляючи собі деколи навіть в куску хліба.

Крім того в обгрунтування розміру моральної шкоди просить врахувати, що вона вимушена була піти достроково на пенсію за станом здоров»я, а саме внаслідок виникнення алергії на паперовий та комп»ютерний пил, який вона мала використовувати в роботі, тобто використання в роботі комп»ютера та паперів, які за 1 день роботи вона піписувала незчисленне число екземплярів призвело до втрати її працездатності з вини відповідача. А тому просить суд стягнути з Ужгородської районної ради на користь ОСОБА_1 спричинену незаконними діями матеріальну шкоду у вигляді збитків в сумі 20954,78 грн. та суму компенсації втрати частини доходів у зв»яку з порушенням строків її виплати в розмірі 9607,03 грн., а також стяггути моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. та сплачений судовий збір.

В ході розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача також суму компенсації втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 11983,07 грн.

В судовому засіданні позивач та представник позивача збільшенні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав, виклалених у позові.

Представник відповідача проти позову заперечила, вказуючи на безпідставність вимог позивача про стягнення з Ужгородської районної ради матеріальної та моральної шкоди, просила у задоволенні збільшеного позову відмовити, надала суду письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.06.2013 року за № 236/02-19 ОСОБА_1 була видана довідка про складові заробітної плати в графі «інші виплати» якої відсутні відомості.

29.12.2015 року за № 665/02-19 ОСОБА_1 видано нову довідку про складові заробітної плати в графі «інші виплати» якої зазначено розмір отриманих ОСОБА_1 сум матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення, індексацію.

У зв»язку з наведеним та відмовою Управління ПФ України в м. Ужгороді провести перерахунок та виплату пенсії з врахуваннямсуми індексації заробітної плати і виплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань позивач звернулася до суду з позовом про зобов»язання Управління ПФ України в м. Ужгороді провести їй перерахунок пенсії з врахуванням суми індексації заробітної плати і виплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, зазначених в довідці № 665/02-19 від 29.12.2015 року.

Даний позов було задоволено частково та зобов»язано Ужгородське об»єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити нарахування та виплату недоплаченої ОСОБА_1 пенсії державного службовця із врахуванням суми індексації заробітної плати і виплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, виплатити різницю недоплаченої суми пенсії з 30.12.2015 року. У перерахунку пенсії з моменту виходу на пенсію з 20.06.2013 року їй відмовлено у зв»язку з відсутністю порушень з боку суб»єкта владних повноважень - Управління ПФ України в м. Ужгороді щодо неврахування сум інших виплат.

З огляду на зазначене позивач вважає, що видачею неповної довідки № 236/02-19 від 20.06.2013 року, із незазначенням у ній "інших виплат" їй завдано матеріальної та моральної шкоди, внаслідок недоотримання нею доходів у вигляді пенсійних виплат, які просить відшкодувати.

Так судом встановлено, що постановою правління Пенсійного фонду України від 14.02.2011 № 5-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2011 р. за N 210/18948, яка була чинною на час видачі довідки, затверджена форма довідки про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Вказана довідка передбачає зазначення надбавок, премій та інших виплат (з розшифровкою таких виплат), включених в дохід, на які нараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та зазначення суми заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Загальні засади діяльності, статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, а також особливості правовідносин щодо призначення та перерахунку пенсій державним службовцям встановлені Законом України «Про державну службу».

Згідно ст. 33 Закону України «Про державну службу» заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплат за ранги, надбавок за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входили до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяли на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу)).

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Таким чином, суд дійшов висновку, що суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, зокрема матеріальна допомога на оздоровлення, індексація заробітної плати включаються до складу заробітної плати державного службовця та враховуються при обчисленні розміру його пенсії.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд України висловив, зокрема, у постановах від 14 та 28 травня 2013 р., 16.09.2014 р. (справи №№ 21-125а13, 21-97а13, 21-314а14 відповідно).

Згідно ч. 1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів,і відшкодовують її (ч. 2 ст. 101 Закону).

Як роз'яснено в п. 27 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Однак, в ході розгляду справи позивачем не доведено, а судом не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про зловживання з боку відповідача щодо подання недостовірних даних. Належних та достовірних доказів, які б вказували на те, що видані довідки були підроблені або сфальсифіковані, позивачем суду не надано.

Доказів зловживання з боку відповідача, зокрема подання ним документу з явно неправильними та недостовірними відомостями, а також доказів недостовірності даних, на підставі яких розраховувалась пенсія, позивачем не надано. Факту підроблення відповідачем чи будь-якими іншими особами довідок про заробітну плату відповідним судовим рішенням не встановлено.

Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до пункту 2.1 Розділу ІІ Порядку призначення, довідка про заробітну плату особи подається за період страхового стажу до 01.07.2000, а починаючи з 01.07.2000 індивідуальні відомості про застраховану особу надаються відділом персоніфікованого обліку Пенсійного фонду за формою згідно із додатком 2, додатком 3 Порядку призначення.

З огляду на зазначене, сам факт подачі позивачем довідки про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» не був обов'язковим на момент звернення до Управління Пенсійного фонду в м. Ужгород для нарахування пенсії.

Крім того, саме відділ персоніфікованого обліку відповідного органу Пенсійного фонду зобов'язаний був надати достовірну інформацію про суму заробітку, який враховується для обчислення пенсії (сума нарахованого заробітку (доходу) (всього і врахованого для пенсії).

При цьому в Довідці від 20.06.2013 року за № 236/02-19 та Довідці від 29.12.2015 року за №665/02-19 сума заробітної плати, на яку був нарахований та сплачений єдиний внесок на загальнообов'язкове соціальне страхування, становила один і той же розмір, незалежно від зазначених у довідках сум.

Таким чином, аналіз наданих суду письмових доказів свідчить про те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на обгрунтування своїх позовних вимог.

Суд не бере до уваги посилання позивача на постанову Ужгородського міськрайонного суду від 03.06.2016 року у справі № 308/3272/16а, як на підставність звернення до суду з позовом, оскільки у вказаній постанові суд лише зазначає, що вбачаються недоліки в організації роботи Ужгородської районної ради, яким не було вказано достовірні дані щодо інших виплат за період з червня 2011 року по травень 2011 року, проте не встановлює вину Ужгородської районної ради у недоотриманні позивачкою доходів.

Водночас, позивач не позбавлена права звернутися до суду з відповідним позовом та заявою про поновлення строків щодо перерахунку пенсії з часу її призначення, відповідно до довідки № 665/02-19 від 29.12.2015 року.

За змістом положень ст. 1166, 1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Із аналізу наведених норм вбачається, що однією з підстав виникнення зобовязання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобовязань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобовязань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобовязання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобовязальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобовязальних правовідносин.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування шкоди необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки заподіювача шкоди; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного звязку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини заподіювача шкоди. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до переконання, що позивачем недоведено наявність винної, протиправної поведінки відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між його діями (бездіяльністю) та матеріальною і моральною шкодою, на яку вказує позивач, а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1173 ЦК України, ст. ст. ст. ст. 10, 11, 57, 60, 179, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Ужгородської районної ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.А. Придачук