Справа №642/1485/17-ц
Провадження №2/642/889/17
Ленінський районний суд м.Харків
Суд у складі: Головуючого судді Євітфієв В.М.;
Секретарі Пшеничної Т.М.;
За відсутності позивача ОСОБА_1, який надав заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідача ОСОБА_2, повідомленої про день та час розгляду справи;
розглянув у відкритому судовому засіданні справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу за договором позики, -
В мотивуванні позовних вимог позивач вказав, 29.10.2013р. та 28.08.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. На підтвердження укладення договору Відповідачем було видано розписку в отриманні коштів.
До теперішнього часу відповідачем борг не повернуто.
Тому позивач на підставі вимог статей 536, 625 ЦК України позивач вимагає:
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу, еквівалентну 3700 (три тисячі сімсот) доларів США, а саме 100085 гривень за розпискою від 29.10.2013 року;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотка річних з простроченої суми боргу у розмірі 7214.35 грн.;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних з простроченої суми боргу у розмірі 3214,87грн.;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсотки за користування позикою на рівні встановленої Національним
Відповідач, заперечень суду не надав.
Позивач на позові наполягав, що вказала в заяві.
Дослідивши та оцінивши в сукупності докази, судом встановлені наступні факти та обставини:
Згідно частини 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України визначено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Матеріалами справи доведено, 29.10.2013 року відповідач позичив у позивача грошову суму у розмірі еквівалент 3700 доларів США., про що свідчить розписка відповідача від 29.10.2013 року, в якій відповідач зобовязався повернути вказану суму боргу через 1 рік, тобто до 29.10.2014 року.
28.08.2015 року, відповідач позичив у позивача грошову суму у розмірі еквівалент 3000 доларів США., про що свідчить розписка від 28.08.2015 року, в якій відповідач зобовязався повернути вказану суму боргу через 3 місяці, тобто до 28.11.2015 року.
Згідно ст. 207 ч. І ЦК України правочин вважається укладений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку. Тобто договір є документом, що стверджує про вчинення правочину між сторонами.
Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з часу передачі грошей.
За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Встановлений термін повернення грошових коштів за обома договорами сплинув, але до цього часу борг не повернуто, отже зобовязання не виконані.
Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Враховуючи, що у зазначений строк відповідач борг не повернув, рішення суду не виконав, чим порушив свої договірні зобовязання.
Статтею 625 ЦК України визначено, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, на підставі ст.625 ЦК України позивач вважає його правом по договору позики стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу суму та суму інфляційних нарахувань, за кожним договором займу. В обґрунтування своїх вимог наводить розрахунок, як того вимагає ст..11 ЦПК України (Суд розглядає позовні вимоги на підставі наданих доказів в межах заявлених вимог).
Отже, встановленими обставинами відповідно до вказаних норм Закону позовні вимоги в даної частині підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 6, 7, 10, 11, 14, 88, 169, 213-215, ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу за договорами позики, задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу, еквівалентну 3700 (три тисячі сімсот) доларів США, а саме 100 085 грн. за договором від 29.10.2013 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотка річних з простроченої суми боргу у розмірі 7214.35 грн. за договором від 29.10.2013 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних з простроченої суми боргу у розмірі 3214,87грн. за договором від 28.08.2015 року
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсотки за користування позикою на рівні встановленої Національним
Рішення суду може біти переглянуто судом який його ухвалив за заявою ОСОБА_2, про перегляд заочного рішення яка повинна бути подана до Ленінського районного суду м.Харькова, протягом 10ти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня його проголошення або отримання копії рішення особами, які беруть участь у справі але не були присутні у судовому засіданні.

Суддя: В.М.Євтіфієв