АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6505/17 Справа № 202/442/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2017 року по справі за позовом керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 Садіяр Ага-Лала Огли, про витребування майна із чужого володіння, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області діючи в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого володіння, мотивуючи тим, що рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2015 року визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01 березня 2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд», визнано за ОСОБА_3 право власності на нежитлове приміщення №1 поз.1-27, загальною площею 538 кв.м, у м.Дніпропетровську по вул.Б.Хмельницького,10 у будівлі літ.А-5, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2016 року було скасовано рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2015 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Вказував, що спірне нерухоме майно відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 червня 2010 року, відносилося до державної власності.

Зазначав, що до скасування рішення суду про визнання права власності на спірне нерухоме майно воно було відчужено ОСОБА_3 ОСОБА_4А-Л.О. на підставі договору купівлі-продажу від 16 лютого 2016 року, а 24 листопада 2016 року спірне нерухоме майно було відчужено ОСОБА_4А-Л.О. відповідачу по даній справі ОСОБА_2

Посилаючись на те, що майно незаконно вибуло з власності держави, просив суд ухвалити рішення, яким витребувати у ОСОБА_2 на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Дніпропетровській області нежитлове приміщення №1, що складається з позицій 1-27, загальною площею 538,0 кв.м у м.Дніпро по вул.Богдана Хмельницького,10, (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2017 року позовні вимоги керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі Перший заступник прокурора Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга Першого заступника прокурора Дніпропетровської області підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції ї ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 червня 2010 року, задоволено частково позов Регіонального відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській області до Дніпропетровської обласної ради Дніпропетровської обласної державної адміністрації, ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд», треті особи ОСОБА_5, ТОВ «Торгівельно-офісного центру «Інсток», ТОВ «Трейд Технолоджі інвестмент», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, про визнання актів недійсними та визнання права власності.

Визнано неправомірним включення до статутного фонду ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м.Дніпропетровську, а саме: №7 по вул.Калиновій,10; №8 по вул. Тверській,29; №9 по вул.Тверській,31; №10 по вул.Тверській,31-а; №3 по вул.Б.Хмельницького,14 та №4 по вул.Б. Хмельницького,10; визнано недійсним наказ Комітету економіки Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27 січня 1995 №114 в частині включення в статутний фонд ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м.Дніпропетровську: №7 по вул.Калиновій,10; №8 по вул.Тверській,29; №9 по вул.Тверській,31; №10 по вул.Тверській,31-а; №3 по вул.Б.Хмельницького,14 та №4 по вул.Б.Хмельницького,10; визнано недійсним акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу державного будівельно-монтажного тресту Дніпроважбуд, затвердженого заступником голови Дніпропетровського облвиконкому від 21 грудня 1994 року в частині включення в уставний фонд ВАТ БМФ Дніпроважбуд гуртожитків у м.Дніпропетровську, а саме: №7 по вул.Калиновій,10; №8 по вул.Тверській,29; №9 по вул.Тверській,31; №10 по вул.Тверській,31-а; №3 по вул.Б.Хмельницького,14 та №4 по вул.Б.Хмельницького,10; визнано право власності за державою в особі Регіонального відділення Фонду держмайна по Дніпропетровській області на гуртожитки у м.Дніпропетровську, а саме: №7 по вул.Калиновій,10; №8 по вул.Тверській,29; №9 по вул.Тверській,31; №10 по вул.Тверській,31-а та 2,4,5 поверхи, прибудинкові споруди гуртожитку №4 по вул.Б.Хмельницького,10, підвал, прибудинкові споруди гуртожитку №3 по вул.Б.Хмельницького,14; вилучено з незаконного володіння ВАТ БМФ Дніпроважбуд гуртожитки у м.Дніпропетровську, а саме: №7 по вул.Калиновій,10; №8 по вул.Тверській,29; №9 по вул.Тверській,31; №10 по вул.Тверській,31-а та 2,4,5 поверхи, прибудинкові споруди гуртожитку №4 по вул.Б.Хмельницького,10, підвал, прибудинкові споруди гуртожитку №3 по вул.Б.Хмельницького №14; припинено провадження у справі №40/287 в частині визнання недійсним Переліку (додаткового) нерухомого майна, що передано у власність приватизованому ВАТ, створеному Дніпропетровською обласною державною адміністрацією (виконкомом обласної ради народних депутатів) шляхом корпоратизації, затвердженого розпорядженням облдержадміністрації від 05 серпня 1999 року №372-р в частині включення в статутний фонд ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м.Дніпропетровську, а саме: №7 по вул.Калиновій,10; №8 по вул.Тверській,29; №9 по вул.Тверській,31; №10 по вул.Тверській,31-а на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України; припинено провадження у справі №40/287 в частині визнання недійсним Переліку нерухомого майна, що передано у власність приватизованому ВАТ, створеному Дніпропетровською обласною державною адміністрацією (виконкомом обласної ради народних депутатів) шляхом корпоратизації, виданим ВАТ БМФ Дніпроважбуд згідно наказу Облдержадміністрації від 10 вересня 1999 року №2-В «Про надання переліку нерухомого майна» в частині включення в статутний фонд ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м.Дніпропетровську, а саме: №3 по вул.Б.Хмельницького,14 та №4 по вул.Б.Хмельницького,10 на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України; вирішено питання про розподіл судових витрат; в іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2015 року визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01 березня 2013 року, укладений між ОСОБА_3Д та ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд», визнано за ОСОБА_3 право власності на нежитлове приміщення №1 поз.1-27, загальною площею 538 кв.м, у м.Дніпропетровську по вул.Б.Хмельницького,10 у будівлі літ.А-5.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2016 року було скасовано рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2015 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Спірне нерухоме майно за договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 16 лютого 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_13, було ОСОБА_3 відчужено ОСОБА_4А-Л.О. (а.с.10-11).

Наразі право власності на спірне нежитлове приміщення №1 загальною площею 538 кв.м у м.Дніпрі по вул.Б.Хмельницького,10 зареєстроване з 24 листопада 2016 року за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, укладеного між ОСОБА_4А-Л.О. та відповідачем та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_14, реєстр №2432.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що суд позбавлений можливості встановити, що спірне приміщення розташоване на 2,4 чи 5 поверсі будівлі гуртожитку і що саме на це спірне приміщення визнано право власності за державою в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, тобто не довів порушення своїх прав.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з п.9 ч.3 ст.124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Частиною 1 ст.14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_14 України, - і за її межами.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України).

На підставі ст.170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

За змістом ст.326 ЦК України від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктом 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд.

У ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У ч.2 ст.331 ЦК України визначено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання в розумінні ст.388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

За змістом ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно зі ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 11 червня 2014 року №6-52цс14, від 16 квітня 2014 року №6-146цс13, за змістом ст.388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з їхньої волі іншим шляхом. Право витребувати майно із чужого незаконного володіння має власник цього майна.

Як розяснив Верховний Суд України в правовій позиції в справі від 17 грудня 2014 року № -140цс14 за положеннями ст.ст.330,387,388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Зважаючи на рішеннями судів які набрали законної сили і якими встановлено, що спірне нерухоме майно належить державі в особі регіонального відділення фонду держмайна по Дніпропетровській області та вибуло з володіння поза волею його власника, іншим шляхом, оскільки було відчужене особою за якою право власності було визнано на підставі судового рішення яке скасоване, колегія суддів вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь прокуратури Дніпропетровської області слід стягнути судові витрати в розмірі 9.431 грн.90 коп.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2017 року скасувати.

Позов керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 Садіяр Ага-Лала Огли, про витребування майна із чужого володіння задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_2 на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області нежитлове приміщення №1, розташоване у м.Дніпро по вул.Богдана Хмельницького, будинок №10, що складається з позицій 1-27, загальною площею 538,0 кв.м (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь прокуратури Дніпропетровської області судові витрати в розмірі 9.431 грн.90 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_15