Справа № 639/9812/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Іванової І.В.,

за участю секретаря Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Харківської міської раді про визнання права власності в порядку спадкування за законом. , суд -

В С Т А Н О В И В:

28.12.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом та у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 03.04.2012 року помер її чоловік ОСОБА_3. По його смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_1 , яка оформлена на її імя та є обєктом спільної сумісної власності їх як подружжя. Також до спадкового майна належить ? частина квартири АДРЕСА_2 (колишня проспект Постишева) в м. Харкові , яка оформлена на імя її чоловіка ОСОБА_3 та є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Спадкоємцями першої черги після смерті її чоловіка є вона , дружина померлого ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_4. Після смерті чоловіка зясувалося, що за життя чоловік залишив заповіт на імя ОСОБА_2, за яким все належне йому майно на час смерті , він заповів саме їй. Вона, пенсіонер, має право відповідно до ст. 1241 ЦК України на обовязкову частку в спадковому майні. Отже згідно ст. 1269 вона звернулася до Пятої ХДНК з відповідною заявою про прийняття спадщини. За позовом ОСОБА_2 судами першої, апеляційної та касаційної інстанції було встановлено, що обидві квартири , які належать до спадкової маси (квартира АДРЕСА_3 та кВ. 10 по пр.. Постишева, 2-В) є обєктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та визнано право власності в порядку спадкування за заповітом за відповідачем на 3/8 частини квартири АДРЕСА_4 та на 3/8 частини кв. 10 по пр.. Постишева, 2-В в м. Харкові. З її сторони позовних вимог про визнання права власності не висувалося , оскільки вона вважала, що обидва спадкоємця мали необмежене ніким право звернутися до нотаріальної контори для оформлення спадщини, що вона і зробила, після винесення судом вказаних вище рішень. Однак, в процесі підготовки державним нотаріусом документів для видачі їй свідоцтва про право на спадщину було зясовано ,що оригінал свідоцтва про право власності на к0. 10 по пр.. Постишева, 2-В в м. Харкові , утримується ОСОБА_2. Окрім того відсутня реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_5 . В процесі перемови із відповідачем, ні їй, ні державному нотаріусу не вдалося умовити ОСОБА_2 надати оригінал правовстановлюючого документу для оформлення на її імя спадщини. Свою відмову ОСОБА_2 аргументувала особистою неприязню до неї. 27.12.2016 року вона звернулася до Пятої ХДНК з заявою про видачу свідоцтва на спадщину, але отримала вмотивовані постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Таким чином, вона прийняла спадщину належну їй після смерті чоловіка у межах обовязкової частки, але не має можливості набути її в порядку передбаченому ст. 1298 ЦК України, шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи вказані обставини , в нею виникла необхідність звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_3 та 1/8 частину квартири 10 по пр.. ОСОБА_5 ,2-В (колишня назва пр.. Постишева,2-В) в м. Харкові. Квартира АДРЕСА_6 (оформлена на її імя ) та квартири 10 в будинку №2-В по пр.. ОСОБА_5 (колишня назва проспект Постишева) в м. Харкові (оформлена на імя ОСОБА_3Г.) є обєктами спільної сумісної власності подружжя , її та ОСОБА_3. ? частина цих квартир належить їй на праві спільної сумісної власності , як дружині ОСОБА_3. ? частка кожної з вказаної вище квартир входить до спадкової маси. Її обовязкова частка складається із половини того, що належало б їй у разі відсутності заповіту. Разом з нею та її чоловіком зареєстрований та мешкає їх син , а отже до вимог законодавства він прийняв спадщину, хоч і не звертався до нотаріальної контори з відповідною заявою. Отже при відсутності заповіту на імя відповідача , вона та її син належали до спадкоємців першої черги і частка кожного в спадковому майні складала по ? частині. Але за наявності заповіту , її син, який не має право на обовязкову частку у спадковому майні не спадкує , але враховується при визначенні її обовязкової частки. Отже її обовязкова частка складає 1/8 частина АДРЕСА_7 та 1/8 частина квартири 10 в будинку 2-В по пр.. ОСОБА_5 (колишня назва Постишева) в м. Харкові . Факт набуття вищевказаних квартир в період шлюбу з ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про шлюб, а також даний факт встановлений у судовому порядку при розгляді позовних вимог ОСОБА_2 та не підлягає доказуванню .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності, повністю підтримали позовні вимоги та надали пояснення відповідні вищевикладеному.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала . Пояснила, що позивач не має ніякого відношення до придбання квартири 10 в будинку 2-В по пр.. ОСОБА_5 (колишня назва Постишева) в м. Харкові, оскільки така була придбана нею та померлим ОСОБА_3 за спільні кошти.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 і ОСОБА_3 знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 01.03.1975 року , шлюб не розірвано.

ОСОБА_3 помер 03.04.2012 року . 21.03.2012 року ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7, зареєстрований у реєстрі №496.

Відповідно до заповіту, все належне спадкоємцю майно, де б воно не знаходилося , та з чого воно не складалося , та все , що буде належати на час смерті та майнові права та його обовязки він заповів відповідачу ОСОБА_2.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини , встановлені судовим рішенням у цивільній , господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Спір по даній справі виник щодо прав на квартиру №10 в будинку №2-В про пр. Постишева /ОСОБА_8 ОСОБА_5/, зареєстровану на праві власності на імя спадкодавця ОСОБА_3 та квартиру АДРЕСА_8 , зареєстровану на праві власності за позивачем у справі ОСОБА_1.

Як вбачається з рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.01.2015 року та рішення колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 03.06.2015 року, при розгляді справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільної сумісної власності подружжя , виділ частки у спільній частковій власності , визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, судом першої інстанції встановлено та погоджено апеляційною інстанцією , що квартира №10 в будинку №2-В про пр. Постишева /ОСОБА_8 ОСОБА_5 та квартиру АДРЕСА_8 придбані під час перебування ОСОБА_1ОЛ. та ОСОБА_3 у шлюбі та частки подружжя у спільному сумісному майні подружжя є рівними.

Таким чином відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню при розгляді зазначеного позову.

Як зазначалося вище 03.04.2012 року помер чоловік позивача ОСОБА_1, ОСОБА_3.

По його смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_9, яка зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності б/н 25.01.2010 року Орджонікідзевською районною у м. Харкові ради (а.с.80,158 ) та ? частини квартири №10 в будинку №2-В по пр.. ОСОБА_5 (попередня назва проспект Постишева) в м. Харкові, зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності б/н від 25.06.2010 року , які є обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

21.03.2012 року ОСОБА_3 залишив заповіт , відповідно до якого все належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося , та все , що буде належати йому на час смерті , а також належні йому майнові права та обовязки на час смерті , заповів ОСОБА_2. (а.с.125/.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3, є його дружина ОСОБА_1 та їх син ОСОБА_4.

Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Відповідно до розяснень викладених у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», перелік осіб, які мають право на обовязкову частку, що визначений ст.1241 ЦК України, є вичерпаний і розширеного тлумачення не потребує.

Оскільки позивач у справі ОСОБА_1 на момент смерті чоловіка була пенсіонером за віком, то має право відповідно до ст. 1241 ЦК України на обовязкову частку в спільному майні .

Згідно ст. 1269 ЦК України ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, що підтверджується копією спадкової справи.(а.с. 120).

Постановою державного нотаріуса Пятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 від 27.12.2016 року ,ОСОБА_10 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру №10 в будинку №2-В по пр.. ОСОБА_5 /попередня назва пр.. Постишева/ м. Харків було відмовлено , у звязку з тим, що спадкоємцем не надано документ , що підтверджує право власності спадкодавця на вищевказану квартиру.(а.с.160)

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтвердила той факт,що правовстановлюючий документа на вказану вище квартиру знаходиться у нею, та нотаріусу вона його не надала, оскільки вважає, що ця квартира повністю повинна належати їй згідно заповіту ОСОБА_3.

Постановою державного нотаріуса Пятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 від 25.01.2017 року ,ОСОБА_10 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_10 було відмовлен , у звязку з тим, що право власності спадкоємця на вищезгадану квартиру не було зареєстровано у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 1298 ЦК України та п. 4.9 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» свідоцтво про права на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (з дня смерті) при наявності у спадковій справі всіх необхідних документів ( п.4.12 глави 10 розділу ІІ вищевказаного Порядку).

Ст. 68 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус при видачі свідоцтва про права на спадщину за законом перевіряє «… факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини , наявність підстав для закликання дол. Спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна». Відповідно до п. п. 4.15 п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за №282/2095 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Нотаріус , а він же державний реєстратор повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, відповідність про нерухоме майно , наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах.

Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Верховний Суд України 04.04.2011 року при розгляді справи №3-18гс11 ухвалив постанову , в якій зробив такий правовий висновок , що згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може предявити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа , який засвідчує його право власності . За змістом вищевказаної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами підлягає сумніву , не визнається іншими особами або оспорюється ними.

У п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено: якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Відповідно до розяснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 слідує, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки правовстановлюючі документи на спадкову квартиру АДРЕСА_6 у позивача відсутні, остання обґрунтовано звернулася до суду з цим позовом.

Як встановлено у судовому засіданні, оригінал правовстановлюючого документу на вказану вище квартиру знаходиться у відповідача у справі , однак вона не надала оригінал документу ані до 5-ої ХДНК, ані суду.

5-та ХДНК листом від 15.11.2016 року запрошувала ОСОБА_2 та просила надати правовий документ для оформлення спадкових прав дружини спадкодавця ОСОБА_1. Зазначений лист ОСОБА_2 отримала 24.11.2016 року , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.(а.с.155-156).

Однак, до теперішнього часу ОСОБА_2 не надала оригінал вищевказаного документу.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Матеріали спадкової справи, містять відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно /дата формування 17.10.2016 року/, якими підтверджується право власності ОСОБА_3 на квартиру 10 по пр.. Постишева /нині ОСОБА_5/ , будинок 2-В (а.с.154).

Квартира АДРЕСА_11 та квартира №10 в будинку №2-В по пр.. ОСОБА_5 /попередня назва просп. Постишева) в м. Харкові є обєктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3. ? частина цих квартир належать позивачу на праві спільної сумісної власності , як дружині ОСОБА_3. 1/2 частина квартири входить до спадкової маси.

Обовязкова частка позивача складається із половини того,що належало б їй у разі відсутності заповіту на імя ОСОБА_2.

Разом з позивачем та її померлим чоловіком ОСОБА_3, у квартирі АДРЕСА_11 , зареєстрований та мешкає їх син ОСОБА_4 , а потому відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України він прийняв спадщину , хоча не звертався до нотаріальної контори з відповідною заявою.

При відсутності заповіту , позивач та її син ОСОБА_4 належали до першої черги спадкоємців і частка кожного в спадковому майні складала б по ? частині (1/4+1/4 =1/2 ).

Але за наявності заповіту на імя ОСОБА_2, ОСОБА_4, який не має право на обовязкову частку у спадковому майні , не спадкує, але враховується при визначенні обовязкової частки ОСОБА_1, яка складає по 1/8 частини вищевказаних квартир.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю.

Факт належності позивачу та її чоловікові ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності спірних квартир, не підлягає доказуванню на підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України, про що зазначалося вище.

Окрім того , при ухвалені судами першої та апеляційної інстанції рішень від 28.01.2015 року та 03.06.2015 року, які набрали законної сили, за ОСОБА_2 визнано право власності на 3/8 частини спірних квартир, з урахуванням права позивача на ? частину цих квартир , як придбані у шлюбі та являються спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 , а також права спадкування позивача ц порядку ст. 1241 ЦК України.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем у справі , стягуються на користь останньої. Оскільки судом було задоволено клопотання про відстрочення сплати позивачем частини судових витрат,такі необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. 3,4,10,11,15,57-61,209,212-215,218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 15.02.2001 року ) право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 /попередня назва проспект Постишева ,2-В) в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 15.02.2001 року ) право власності на на 1/8 частину квартири АДРЕСА_12 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3.

Визнати квартиру №10 в будинку №2-В по пр.. ОСОБА_5 /попередня назва проспект Постишева ,2-В) в м. Харкові спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_11.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 15.02.2001 року ) право власності на ? частину квартиру АДРЕСА_2 /попередня назва проспект Постишева ,2-В) в м. Харкові.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 15.02.2001 року ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_13 .

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікацій номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1400 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікацій номер НОМЕР_3) на користь держави судовий збір у розмірі 5 490 грн..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Іванова І.В.