_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1934/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

судді Пучкової І.М.

за участю секретаря Бродецької Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірноі інформаціі,-

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2016 року позивач ОСОБА_1, звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати інформацію, що була поширена відповідачем 23 вересня 2016 року щодо позивача в ефірі телеканалу «NEWSONE» та у соціальній мережі «FACEBOOK» недостовірною, зобовязати відповідача спростувати зазначені твердження у той самий спосіб, в який вони були поширені.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовної заяви, посилаючись на її безпідставність, оскільки позивач зазначив частину фрази з середини речення, у якому ОСОБА_2 висловлював свою думку.

Представник третьої особи Телеканал «NEWSONE» ТОВ «Новини 24 години» у судове засідання не зявився.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, наявні докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 23 вересня 2016 року ОСОБА_2 в інтервю на телеканалі «NEWSONE» висловився: «ОСОБА_3 судят не за то, в какой он партии. Ну не судят. Его еще никто не судит. Но, если, я так понимаю, по нему будет представление Генерального Прокурора о снятии с него депутатской неприкосновенности не за то, в какой партии он был, а за то, что его подозревают в том, что он организовал зверское избиение людей».

На своїй сторінці у соціальній мережі «FACEBOOK» 23 вересня 2016 року ОСОБА_2 розмістив статтю: «Принес утром в ОСОБА_4 сухарей ОСОБА_3. Очень жду, что дело этого преступника найдет свое логическое завершение как можно скорее. Правда, его коллеги из Оппоблока решили их отжать себе, на семерых раздерибанили один пакет. Сразу после кровавых событий 2014 года я, будучи депутатом Одесского областного совета, обратился в правоохранительные органы с требованием расследовать это преступление, но расследование так и повисло на бумаге, потом в апреле 2015 года как народный депутат Украины, обратился к Генеральному прокурору Украины ОСОБА_5 и Министру внутренних дел ОСОБА_6 с просьбой установить и наказать заказчиков, организаторов, подстрекателей и исполнителей демонстративного массового побоища сторонников Евромайдана и журналистов под зданием Одесской областной государственной администрации 19 февраля 2014 года. В своем обращении тогда я высказал не только подозрения, но и привел факты, доказывающие причастность к организации этого преступления действующего тогда главы Одесской облгосадминистрации ОСОБА_3. В августе этого года, после обнародования записей кремлевских кураторов свержения украинской власти в Одесской области путем внеочередной сессии Одесского облсовета, которую инициировал ОСОБА_3, я подал запрос на расследование этого факта в Генеральную прокуратуру и СБУ. Вчерашнее заявление нового Генпрокурора Украины ОСОБА_7 вселяет надежду, что на следующей пленарной неделе с ОСОБА_3 снимут депутатскую неприкосновенность, за которой он прячется, и начнется настоящее расследование тех событий, а виновные понесут наказание по всей строгости Закона».

Згідно з положеннями ст. 277 ЦК та ст. 10 ЦПК, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто, доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Положеннями абз. 5 п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, розяснено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить, відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно зі ст. 68 Конституції України, кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідності, честь чи ділову репутацію.

У разі доведеності обставин, на які посилається заявник, суд лише констатує факт, що поширена інформація є неправдивою, та спростовує її. При цьому тягар доказування недостовірності поширеної інформації покладається на заявника, який несе витрати, пов'язані з її спростуванням.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено також у ст. 10 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», які відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною законодавства України.

При цьому, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії», суд розрізняє факти та оціночні судження з вказівкою, що існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Як зазначено у цьому рішенні, що ж до політиків, то довкола них складається громадська думка. Втім, досвід показує, що нерідко використання образ у політичних дискусіях (часто під прикриттям парламентської недоторканності) складає враження, що зроблені у цій сфері заяви не підлягають оцінці за тими самими критеріями, за якими оцінюються заяви щодо приватного життя. Тому політики повинні демонструвати більшу терпимість. Загальноприйнято, що критичні зауваження, висловлені у політичних суперечках, не впливають на репутацію особи, доки не зачіпають її приватного життя.

Аналогічна правова позиція міститься й у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Української прес-групи проти України».

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 не розповсюджував недостовірної інформації щодо ОСОБА_1, а лише висловив свою власну думку щодо позивача. Висловлювання ОСОБА_2, які позивач просить спростувати, виокремлені з контексту з повного тексту фрази, у звязку з чим, суд вважає, що у задоволені ОСОБА_1 позову слід відмовити.

Керуючись ст. 10-11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, ст. 277 ЦК України, Законом України «Про інформацію», постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року,-

ВИРІШИВ:

У позовній заяві ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростуввання недостовірноі інформаціі відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Пучкова І. М.