Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1381/16-ц

24 квітня 2017 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Флоряк Д.В.

секретаря Буратчук О.В.,

з уч. представника позивача ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на утримання спільного майна,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання майна, що є у спільній частковій власності.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з 12.11.1994 року по 08.09.2003 року. На даний час шлюб між ними розірвано. За час спільного проживання у шлюбі вони за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 21.09.1999 року придбали двохкімнатну квартиру №59, яка знаходиться в м. Надвірна по вул. Д.Галицького,2, Івано-Франківської області. Право власності на дану квартиру було зареєстровано на нього, однак рішенням Надвірнянського районного суду від 07.02.2012 року визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частини спірної квартири і за ним визнано право власності на ? частини даної квартири. Таким чином, на даний час дана квартира належить йому та відповідачу на праві спільної сумісної власності по ? частини кожному. У зазначеній квартирі зареєстрований тільки він, а тому всі особові рахунки в організаціях, які надають житлово-комунальні послуги оформлені на нього, всі витрати по утриманню квартири та по сплаті комунальних платежів, сплачує тільки він. Крім того, зазначив, що у серпні 2013 року він встановив у квартирі лічильники на газ, воду, на що ним було витрачено кошти у сумі 660 грн. Рішенням виконкому Надвірнянської міської ради №361 від 29.09.2015 року йому надано дозвіл на влаштування локального опалення та відключення від системи центрального опалення і гарячого водопостачання, а тому у грудні 2015 року ним було відключено квартиру від системи центрального опалення і гарячого водопостачання, при цьому ним було витрачено кошти в сумі 535,00 грн., що підтверджується накладною №88 від 24.12.2015 року. А також ним було сплачено заборгованість за теплопостачання в сумі 4500 грн. На його неодноразові звернення до відповідача, як співвласника, повернути половину витрат, які ним були понесені, ОСОБА_2 в добровільному порядку повернути йому відмовляється. В звязку з цим він змушений звернутися з даним позовом в суд.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги свого довірителя підтримав повністю з підстав, наведених в позовній заяві, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 597,50 грн. витрат на утримання квартири, а також грошові кошти в сумі 2250 грн. комунальних платежів за теплопостання та постачання гарячої води та 1051,20 грн. судових витрат по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, подала суду заперечення, в якому вказала, що квартирою №59 по вулиці Д.Галицького, 2 в м.Надвірна користується позивач з 2002 року. В даній квартирі вона не зареєстрована. Окрім того відповідач змінив замки у вхідних дверях квартири, а тому вона не має змоги нею користуватися. Квартирою користувалися піднаймачі, яких відповідач впустив проживати без її дозволу. Оскільки вонане проживає в спірній квартирі і відповідно не користується жодними комунальними послугами, тому просить в позові відмовити.

Суд вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.11.1994 року по 08.09.2003 року. На даний час шлюб між ними розірвано. За час спільного проживання у шлюбі вони за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 21.09.1999 року придбали двохкімнатну квартиру №59, яка знаходиться в м. Надвірна по вул. Д.Галицького,2, Івано-Франківської області.

Згідно рішення Надвірнянського районного суду від 07.02.2012 року визнано за відповідачем ОСОБА_2 право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1, та за позивачем ОСОБА_4 визнано право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.7).

06.04.2016 року ОСОБА_3 зареєстрував право власності ? частки квартири АДРЕСА_1, на підставі рішення Надвірнянського районного суду від 07.02.2012 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №56925857 від 08.04.2016 року (а.с. 8 ).

Крім того, встановлено, що у серпні 2013 року позивач встановив у квартирі лічильники на газ, воду на суму 660 грн., що підтверджується накладною №99 від 16.08.2013 року (а.с.9).

Рішенням виконавчого комітету Надвірнянської міської ради №361 від 29.09.2015 року позивачу надано дозвіл на влаштування локального опалення та відключення від системи центрального опалення і гарячого водопостачання. Згідно даного рішення у грудні 2015 року позивач відключив квартиру від системи центрального опалення і гарячого водопостачання, ним було витрачено кошти в сумі 535,00 грн., що підтверджується накладною №88 від 24.12.2015 року. (а.с.10-11).

Тому суд вважає обгрунтованою вимогу позивача про стягнення в його користь з відповідача половини витрат на облаштування локального опалення та встановлення газового лічильника і лічильника на воду, оскільки такі витрати є необхідними на утримання майна.

Таккож судом встановлено, що позивачем сплачено заборгованість за теплопостачання в сумі 4500 грн., що підтверджується банківськими квитанціями від 05.11.2015 року, 16.11.2015 року. (а.с.12-13).

Згідно зі ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними з спільним майном.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Як слідує з статтей ЦК України, на яку і вірно посилається позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, а саме ст.322 власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Дана стаття встановлює презумпцію обов'язку власника, в т.ч. співвласника нести всі витрати, пов'язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов'язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов'язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов'язку по утриманню (експлуатації) своєї власності може створювати шкоду для інших осіб.

Договором або законом обов'язок з утримання майна власника може бути покладено на іншу особу. Таким чином, законом або договором тягар по утриманню може бути тимчасово перекладений на інших сторін, але з покладенням на власника обов'язку відшкодувати їм понесені витрати.

Судом не встановлено наявність інших договірних обов'язків співвласників по утриманню майна - даної квартири, а тому суд приходить до висновку про спільне зобов'язання щодо утримання нерухомого майна в рівних обов'язках щодо кожного співвласника.

Окрім того, за ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дана стаття визначає засади володіння, користування та розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності. Право спільної сумісної власності не передбачає визначення часток співвласників у праві спільної власності, а відтак цей режим спільної власності ще більшою мірою "зв'язує" його учасників, ніж право спільної часткової власності, тобто за загальним правилом усі учасники мають одержати реальну можливість володіти та користуватися спільним майном у натурі. Інше правило може бути встановлено за домовленістю між ними. Отже, без існування такої домовленості, враховуючи те, що право спільної сумісної власності поширюється на усе майно, навіть без приблизного, ідеального визначення часток у праві на нього, кожен із співвласників може вимагати користування усім спільним майном, а як наслідок послуги, які не обліковуються засобами обліку та надаються для підтримання та експлуатації квартири, повинні оплачуватись спільно.

При цьому, дійсно дана стаття 369 ЦК України не визначає зобов'язань, що пов'язані із спільним майном, однак в даному випадку доцільна аналогія з нормами ст. ст. 360 ЦК, що регулюють відповідні відносини між учасниками спільної часткової власності і побудовані на принципах спільності прав та обов'язків співвласників, якщо їх набуття ґрунтується на спільному майні.

Серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Це ж і передбачає ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно якої споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Зважаючи на те, що відповідач є співвласником квартири АДРЕСА_2, то на неї законом покладений обов'язок брати участь у витратах по утриманню спільного з позивачем майна, зокрема щодо оплати комунальних послуг, які надаються до цієї квартири.

Як вбачається з матеріалів справи, загальна сума витрат, понесених позивачем на сплату житлово-комунальних послуг становить 4500 грн. (а.с.12-13)

Відповідно до ч.4 ст.543 ЦК України виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Положеннями ст. 544 ЦК України передбачено, що боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Доводи відповідача про те, що вона не мешкає в квартирі і не користується комунальними послугами, так як позивач не дає їй можливості цього робити і поміняв вхідні замки, то саме він має сплачувати усі комунальні послуги, не приймаються до уваги, оскільки положення ст. 360 ЦК України не містять виключень щодо обов'язку співвласника брати участь в утриманні спільного майна у межах своєї частки у майні, зокрема щодо відсутності цих зобов'язань, у випадку не проживання співвласника у квартирі, яка перебуває у спільній власності.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи не те, що позивачем ОСОБА_3 в повному обсязі сплачувались житлово-комунальні послуги з утримання квартири, яка перебуває у спільній власності з ОСОБА_2, що підтверджується відповідними квитанціями, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню і 1/2 частка витрат на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 2250 грн.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що заявлений ОСОБА_3 позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 551,20 грн., повязаних із сплатою судового збору та 500 грн. за оплату послуг адвоката

На підставі ст.322, 360, 369, 509, 901, ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», керуючись ст. ст.88, 213-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (інд.номер невідомий) на користь ОСОБА_4 (інд.номер НОМЕР_1) 2847,50 грн. витрат на утримання спільного майна та 1051,20 грн. судових витрат по справі, а всього 3898,70 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Надвірнянський районний суд.

Суддя Флоряк Д.В.

Повний текст рішення виготовлено 27.04.2017 року.