П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.

за участі: ОСОБА_1 і представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Млинівського районного суду від 23 жовтня 2017 року (головуючий суддя Лободзінський А.С.), що ухвалене у смт. Млинів о 12 год. 38 хв. 52 сек. у справі №566/691/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про виділ 1/2 частини нерухомого майна в натурі, що є у спільній частковій власності (повний текст складено 30 жовтня 2017 року),

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року в суд звернувся ОСОБА_3 із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про виділ 1/2 частини нерухомого майна в натурі, що є у спільній частковій власності. Позов мотивовано тим, що відповідачі відмовляються вирішити обставини виділу частки з майна в позасудовому порядку через укладення відповідного договору.

Рішенням Млинівського районного суду від 23 жовтня 2017 року ОСОБА_5 відмовлено в задоволенні зазначеного позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_4

На рішення суду позивачем подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність і необґрунтованість, що полягало у неправильному застосуванні норм матеріального права, порушенні норм процесуального права та неповному з'ясування обставин, що мають значення для справи.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом вимог ст. 1 ЦПК України щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ, ст. 16 ЦК України щодо визначеного законом способу захисту порушеного права, ст.ст. 317, 321, 356, 358, 364 ЦК України щодо змісту права власності, його непорушності, визначення права спільної часткової власності як права двох чи більше осіб володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле, здійснення права спільної часткової власності співвласниками за їхньою згодою, а також права співвласника вимагати виділу в натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності, чи право на отримання компенсації за припинення свого права часткової власності.

Вважає, що предметом його позову було припинення для нього права спільної часткової власності на житловий будинок №21 по вулиці Шкільна в с. Острожець Млинівського району Рівненської області шляхом виділу в натурі належної частки у майні, а у випадку неможливості виділу шляхом присудження грошової компенсації. Припинення права власності за правилами ст. 364 ЦК України може здійснюватися як шляхом виділу в натурі частки із майна за умови можливості такого виділу, так і шляхом присудження грошової або іншої матеріальної компенсації вартості часток. При цьому обов'язковою вважав згоду співвласника. Відмовивши у прийнятті заяви про зміну позовних вимог, суд хибно вказував, що у разі її прийняття виникне необхідність доказування іншого предмета дійсної вартості 1/2 частки в спірному житловому будинку з урахуванням усіх поліпшень, здійснених співвласниками на момент її визначення. Між тим, у матеріалах справи містяться відповідні відомості про дійсну вартість спірного майна висновок експерта від 26.04.2017 року №7518-7520, які не оспорювалися сторонами у справі.

Окрім того, відповідачі не заперечували проти припинення за позивачем права спільної часткової власності на спірний будинок з виплатою грошової компенсації, однак не були згодні із її вартістю.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове про стягнення із ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на його користь грошову компенсацію в розмірі 169 177 гривень вартості 1/2 частини житлового будинку №21 у с. Острожець по вулиці Шкільна Млинівського району Рівненської області. Припинити право власності ОСОБА_3 на зазначену 1/2 частину житлового будинку після повної сплати відповідачами грошової компенсації у вказаному розмірі.

Іншими особами, які беруть участь у справі, рішення Млинівського районного суду від 23 жовтня 2017 року не оскаржувалося.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_4, суд першої інстанції правильно виходив із неможливості виділу належної позивачу на праві власності частки житлового будинку в натурі, що стверджено сукупністю перевірених доказів у справі разом із відповідним висновком судової будівельно-технічної експертизи.

Як убачається з матеріалів справи, і ці обставини сторонами не заперечуються, 20 січня 2016 року померла ОСОБА_6, яка 6 липня 2015 року склала заповіт, що посвідчений секретарем виконавчого комітету Острожецької сільської ради Млинівського району, зареєстровано в реєстрі за №40. Цим одностороннім правочином вона розпорядилася на випадок своєї смерті належним їй майном, з чого воно би не складалося, та де б воно не знаходилося, і взагалі все те, на що вона матиме за законом майнове право, - заповіла на користь ОСОБА_3 (а.с. 6).

21 липня 2016 року приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається із 1/2 частини шлакобетонного житлового будинку житловою площею 55,1 кв.м, загальною 71, 2 кв.м, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами: сарай-літня кухня (Б), сарай (б), сарай (В), погріб (Г), вбиральня (Д), огорожа (№1), що знаходиться в с. Остроржець Млинівського району Рівненської області, вулиця Шкільна, буд. №21. Вартість цієї частки будинку станом на час складення звіту про оцінку майна, тобто на 7 липня 2016 року, складала 45 097 гривень (а.с. 7). Того ж числа право власності позивача зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 8).

Іншими власниками цього житлового будинку з розрахунку по 1/4 частині за кожним є ОСОБА_1 і ОСОБА_4Л.(8-9).

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу можливого виділу часток у натурі власниками житлового будинку №21 в с. Острожець по вулиці Шкільна Млинівського району.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_3 заявив клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, що судом задоволено.

На виконання ухвали суду 26 квітня 2017 року експертом складено висновок №7518-7520 у судовій будівельно-технічній експертизі. Цим висновком визначено дійсну вартість житлового будинку №21 по вулиці Шкільна в с. Острожець Млинівського району Рівненської області, яка склала з урахуванням його фізичного зносу на дату проведення експертизи 338 354 гривень. Також експерт своїм висновком ствердив про неможливість виділу 1/2 частини житлового будинку і 1/2 частини надвірних будівель та споруд в натурі на користь ОСОБА_3 без порушень прав інших співвласників (а.с. 38-48; 49-54).

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Норми ч.ч. 2, 3 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати він інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Тому повно і правильно з'ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, застосуванню не підлягають, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права через відмову змінити позовні вимоги, то колегія суддів з ними не погоджується.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України в редакції, що діяла на час вирішення клопотання судом, крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач предявити зустрічний позов.

Таким чином, позивач управі заявити про зміну предмета або підстави позову до початку судового розгляду справи по суті, тобто в порядку глави 3 розділу ІІІ Цивільного процесуального кодексу України (в редакції. яка діяла на час вирішення питання). Між тим, ОСОБА_3 клопотав про зміну предмета спору із виділу частини нерухомого майна в натурі, що є у спільній частковій власності, на компенсацію вартості цієї частки вже безпосередньо під час судового розгляду справи після заслуховування пояснень сторін, вирішення питання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, дослідження судом висновку експерта та інших доказів у справі, вирішення питання про укладення сторонами мирової угоди тощо.

Отже, дане процесуальне питання вирішене судом відповідно до матеріалів справи та вимог закону, а тому не призвело до ухвалення хибного судового рішення.

Згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення судом норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Не заслуговують на увагу через спростування їх правильністю висновків суду і твердження автора скарги про помилкове незастосування судом норм матеріального права, а саме ст.ст. 16, 317, 321, 356, 358, 364 ЦК України.

Решта покликань позивача про необґрунтованість та незаконність оскаржуваного рішення є надуманими і суперечать обставинам справи.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, на необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права відповідачів, є неприйнятними для апеляційного суду.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 390-391 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Млинівського районного суду від 23 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено:

19.12.2017 р. о 13 год. 15 хв.