Справа № 159/2959/16-ц
Провадження № 2/159/35/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді Восковської О.А.

з участю секретаря Канашкової О.М.

позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення огорожі та повернення самовільно зайнятої частини земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.63), просила зобов'язати відповідача ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу огорожі та повернення їй самовільно зайнятої частини земельної ділянки.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що 03 грудня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу вона придбала у ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,1175 га по АДРЕСА_1 за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказує, що власник суміжної земельної ділянки ОСОБА_4 самовільно перемістив межу, що поділяє їхні земельні ділянки, в сторону позивача і встановив паркан із бетонних стовпів та сітки поздовж усієї суміжної сторони, чим самовільно захопив частину земельної ділянки позивача. Зокрема, зі сторони вулиці загального користування ширина її земельної ділянки зменшилась з 16,81 до 16,07 м, а ширина земельної ділянки відповідача збільшилась з 3,08 до 3,68 м. Після неправомірних дій відповідача у позивача залишилось у фактичному користуванні 0,1120 га, тобто, менше, аніж має бути за Державним актом. Позивач просила захистити її порушене право власності на землю у визначений нею спосіб.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні 03.10.2017 року позов підтримала з вище наведених підстав та прохає задовольнити заявлені вимоги.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2, кожен, зокрема, позов підтримали в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Представник позивача ОСОБА_3 додатково пояснила, що земельна ділянка позивача ОСОБА_1 межує також із земельною ділянкою її дочки ОСОБА_1, самовільне використання відповідачем належної позивачу земельної ділянки позбавляє позивача можливості облаштувати прохід до земельної ділянки рідних та порушує її право вільно розпоряджатися земельною ділянкою. Прохає позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні 22.09.2017 року, кожен, зокрема, проти позову заперечили, вважають вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими з огляду на те, що ОСОБА_4 набув право власності на свою земельну ділянку раніше ніж особи, у яких ОСОБА_1 придбала земельну ділянку. Вже на час набуття ОСОБА_4 права власності на землю бетонні стовпи знаходились на земельній ділянці та слугували парканом для розмежування із суміжною ділянкою. Жодних дій щодо перенесення межі між земельними ділянками він не вчиняв. Просив застосувати наслідки пропуску позивачем строків позовної давності, оскільки, на думку відповідача, позивач придбала землю у грудні 2012 року і саме тоді мала можливість дізнатись про невідповідність фактичних розмірів земельної ділянки розмірам за договором купівлі-продажу та була обізнана із фактичними межами земельної ділянки.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку про таке.

Згідно з положеннями ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається і здійснюється в порядку, визначеному законом.

Порядок набуття сторонами права власності на суміжні земельні ділянки врегульований Земельним Кодексом України (в редакції чинній на час виникнення права власності).

Згідно ст. 116 цього Кодексу громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування або за результатами аукціону. У власність може бути передана лише вільна земельна ділянка.

Право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК).

Право власності посвідчується державним актом.

Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення посвідчується цивільно-правовою угодою, державний акт долучається до такої угоди. Нотаріус, який посвідчує документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку (ст. 126 ЗК).

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 є власниками суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1.

Згідно Державного акту на право власності серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,1175 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

Згідно Державного акту на право власності серії НОМЕР_2 від 15.05.2012 року ОСОБА_4 належить земельна ділянка площею 0,02 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Кожен із ним набув право власності в наступному порядку.

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,14 га згідно поземельної книги Голобської селищної ради перебувала у користуванні ОСОБА_7.

25 жовтня 2010 року ОСОБА_7 надала згоду на вилучення у неї з користування земельної ділянки площею 0,02 га в користь ОСОБА_4

Рішенням Голобської селищної ради від 29.10.2010 року № 49/8 припинено право користування на дану частину земельної ділянки.

Рішенням Голобської селищної ради від 29.10.2010 року № 49/17 надано дозвіл ОСОБА_4 на виготовлення технічної документації на дану земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства (а.с.10-11 справа № 2/159/5351/13-ц).

На підставі рішення Голобської селищної ради від 17.01.2012 року ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,02 га по АДРЕСА_1 Ковельського району для ведення особистого селянського господарства серії НОМЕР_3 від 15.05.2012 року. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4.

ОСОБА_7 право постійного користування рештою земельної ділянки на право власності не переоформила.

У зв'язку з цим, після її смерті спадкоємцю за заповітом ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину, яка складалась із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

Рішенням Голобської селищної ради від 05.09.2012 року № 23/20 ОСОБА_5 було надано згоду на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку орієнтовною площею 0,12 га по АДРЕСА_1 (а.с.113 справа № 2/159/43/16).

На підставі цього ж рішення ОСОБА_5 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1175 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 серії НОМЕР_5 від 13.11.2012 року. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_6.

На підставі договору купівлі-продажу від 03.12.2012 року ОСОБА_5 відчужила дану земельну ділянку позивачу у справі ОСОБА_1 (а.с.5).

Право власності ОСОБА_1 на землю зареєстровано в поземельній книзі 10.12.2012 року.

Державні акти на право власності на землю обох сторін недійсними в судовому порядку не визнані, тому суд виходить із презумпції їх чинності.

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 152 Земельного Кодексу України (далі ЗК), захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав та застосування інших, передбачених законом, способів.

За змістом статей 16, 386, 391 ЦК України застосування конкретного способу захисту прав власника залежить від змісту суб'єктивного права та від характеру його порушення.

Зокрема, власник земельних ділянок має право вимагати усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою у разі порушення його прав власниками суміжних земельних ділянок.

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 35 від 22.05.2017 року, призначеної за клопотанням сторони позивача та проведеної із залученням спеціаліста з ліцензованої землевпродяної організації, фактичний розмір земельної ділянки, яка належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 - 1087 кв.м., замість 1175 кв.м. визначених Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 (додаток №2 до Висновку а.с. 204)

Фактичний розмір земельної ділянки, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4 - 217 кв.м., замість 200 кв.м. визначених Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, (додаток №3 до Висновку а.с. 205).

Невідповідність фактичних меж земельної ділянки позивача має місце внаслідок накладення земельних ділянок, при цьому не лише фактично, але й за технічною документацією із землеустрою та державними актами (додаток №4 до Висновку а.с.206).

Ураховуючи те, що відповідач ОСОБА_4 першим набув право власності на земельну ділянку площею 0,02 га, відповідно ОСОБА_5 могла бути надана лише вільна суміжна земельна ділянка, що відповідало би положенням статей 116,118,149 ЗК.

Тому відповідач ОСОБА_4, як правомірний власник земельної ділянки за державним актом НОМЕР_3 не несе відповідальності за накладення на його земельну ділянку земельної ділянки позивача.

Правомірність володіння ОСОБА_4 розповсюджується на всю земельну ділянку в межах, визначених у державному акті.

Разом з тим, тією ж судовою земельно-технічною експертизою встановлено фактичне користування відповідачем ОСОБА_4 суміжною земельною ділянкою позивача ОСОБА_1 по лінії А-Д 62,13 поза межами визначеними для нього у державному акті.

Зокрема, фактична ширина земельної ділянки відповідача ОСОБА_4 зі сторони вулиці загального користування Г-Д (а.с.206) становить 3,51 м., в той час як у державному акті - 3,08 м.

Відповідно, фактична ширина земельної ділянки позивачки ОСОБА_1 зменшилась до 16,08 м.

Вихід за межі державного акту ОСОБА_4 мають місце і з протилежної сторони, що потягло неправомірне використання ОСОБА_4 земельної ділянки ОСОБА_1 по всій довжині 62,13 А-Д (а.с.206).

Таким чином, вимоги позивача ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою підлягають задоволенню шляхом зобов'язання відповідача ОСОБА_4 перенести огорожу з бетонних стовпів на лінію межі згідно свого державного акту НОМЕР_3.

Покликання відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності для звернення до суду із заявленою вимогою є помилковим, оскільки позовна давність до вимог про усунення перешкод у здійсненні права власності (негаторний позов) не застосовується, у зв'язку із триваючим у часі порушенням.

Також не звільняють відповідача ОСОБА_4 від обов'язку правомірно користуватись землею і не порушувати права власника суміжної земельної ділянки твердження сторони відповідача про існування бетонної межі ще до набуття ним права власності на землю, оскільки після виявлення факту невідповідності фактичної межі правовстановлюючим документам недоліки фактичного користування повинні бути усунуті. Лише у такий спосіб можна досягнути рівності прав власників у реалізації своїх прав.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі сплаченого при зверненні до суду судового збору ( 551,20 грн) та витрати на оплату судової земельно-технічної експертизи в сумі 5075 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 5-11,15,60,88,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.16,321,386,391 ЦК України, ст.ст.116,125,152 ЗК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою (кадастровий номер НОМЕР_7), розташованою по АДРЕСА_1 шляхом демонтування бетонних стовпів із огорожею з сітки, що розмежовують земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_4, та перенести їх на лінію межі А-Д відповідно до плану меж Державного акту ОСОБА_4 серії НОМЕР_8 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_4), зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за №03083 від 15.05.2012 року та додатку 4 Висновку судової земельно-технічної експертизи № 35 від 22.05.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551 гривні 60 копійок судового збору та 5075 гривень 80 копійок витрат на проведення судової земельно-технічної експертизи, а всього - 5627 (п»ять тисяч шістсот двадцять сім) гривень 40 копійок судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його оголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми під час оголошення судового рішення суду, - в цей же строк з дня отримання копії рішення суду.

ГоловуючаО. А. Восковська