Провадження номер 2/741/475/17
Єдиний унікальний номер 741/1117/17
РІШЕННЯ

іменем України

22 грудня 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого районного судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності,

УСТАНОВИВ:

До Носівського районного суду звернулись жителька с. Володькова Дівиця Носівського району, вул. Берегова, 6, ОСОБА_2 та жителька міста Ніжин ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 та Носівської міської ради про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності в порядку спадкування.

У заяві позивачі вказують, що їх батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 все життя працювали в колгоспі і проживали в будинку по вул. Горького, №3, с. Володькова Дівиця Носівського району. Їх домогосподарство відносилось до типу колгоспного і станом на 15.04.1991 року за вказаною адресою були зареєстровані: ОСОБА_6 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ОСОБА_8

25 квітня 2007 року ОСОБА_5 помер, а 11 січня 2013 року померла ОСОБА_6.

Позивач ОСОБА_2 ОСОБА_9 вказує, що в 2013 році у звязку з браком коштів вона отримала тільки свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку та пенсію матері.

У 2017 році вона вирішила дооформити свою спадщину, а саме: оформити свідоцтво про право на спадщину на будинок по вул. Горького, 3, с. Володькова Дівиця. Коли вона звернулася до реєстратора, то виявилось, що її батько ОСОБА_5 ще 15.06.2005 року договором дарування будинок по вул. Горького, 3, подарував її брату ОСОБА_10. Позивач вказує, що, на її думку, дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.03.2005 року на імя ОСОБА_10 ОСОБА_7 є незаконним, а тому вона просить договір дарування від 15.06.2005 року між ОСОБА_10 ОСОБА_7 та ОСОБА_10 ОСОБА_11 визнати недійсним і визнати за нею право власності на 3/4 частини будинку по вул. Горького, 3, с. Володькова Дівиця Носівського району.

Позивач ОСОБА_3 ОСОБА_12 просила визнати договір дарування від 15.06.2005 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 недійсним та визнати за нею право власності на 1/4 частину будинку по вул. Горького, 3, с. Володькова Дівиця Носівського району.

Відповідач ОСОБА_10 ОСОБА_13 позов не визнала і пояснила, що в 2005 році на сімейній раді батько й мати її чоловіка завели розмову про поділ свого майна на випадок їх смерті. На сімейній раді були присутні ОСОБА_5, ОСОБА_6, їх діти ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_3, чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_14, а також вона ОСОБА_10 ОСОБА_13 На сімейній раді було вирішено, що батько свій земельний пай по заповіту передасть Даніш ОСОБА_12, а ОСОБА_2 ОСОБА_9 стане власником земельного паю після смерті матері, а будинок батьки договором дарування передають у власність своєму сину ОСОБА_10. 15 червня 2005 року батько й мати поїхали в Носівку до нотаріуса і підписали договір дарування будинку по вул. Горького, 3, с. Володькова Дівиця своєму сину ОСОБА_10. Десь через тиждень після підписання договору дарування їх зять ОСОБА_14 в присутності своєї дружини ОСОБА_3 та в присутності ОСОБА_2 став насміхатись над своїм тестем ОСОБА_5, що його можуть вигнати з хати, бо хата вже не його.

ОСОБА_10, почувши цю розмову, сказав батькам, що договір дарування він ще не реєстрував у бюро технічної інвентаризації, і віддав договір дарування батькам, сказавши, що він не буде реєструвати вказаний договір доки живі батьки. І тільки після смерті батька й матері ОСОБА_10 5 серпня 2013 року подав заяву про реєстрацію права власності на батьківський будинок.

Відповідач пояснила, що, якби її чоловік був живий, то його б сестри ні в якому разі не подавали б позову про визнання договору дарування недійсним. А так їх звернення до суду викликане неприязню до неї.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного:

15 червня 2005 року в нотаріальному порядку було посвідчено договір дарування, згідно з яким ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_10 прийняв в дар жилий будинок з надвірними будівлями по вул. Горького, 3, с. Червоні Партизани (нинішня назва с. Володькова Дівиця) Носівського району інвентаризаційною оцінкою 21664 гр.(а. с. 111). У матеріалах спадкової справи є заява ОСОБА_6 про те, що вона дає згоду своєму чоловіку ОСОБА_5 подарувати жилий будинок з надвірними будівлями по вул. Горького, 3, с. Червоні Партизани своєму сину ОСОБА_10 (а. с. 112).

25 квітня 2007 року ОСОБА_5 у віці 87 років помер, і на підставі його заповіту Даніш ОСОБА_12 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на дві земельні ділянки площею 3,08 га загальною вартістю 23195 гр. 32 коп. (а. с. 80).

11 січня 2013 року померла ОСОБА_6, але ще за життя 06.06.2007 року ОСОБА_6 ОСОБА_8 підписала заповіт, яким земельну ділянку (пай) заповіла ОСОБА_2, і 19 серпня 2013 року ОСОБА_2 ОСОБА_9 отримала свідоцтво про право на спадщину на дві земельні ділянки площею 2,74 га загальною вартістю 50021 гр. 90 коп. (а. с. 92).

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 319 ч. 1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 319 ч. 2 ЦК України при здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6, приймаючи рішення про поділ майна між дітьми додержувались моральних засад суспільства: Даніш ОСОБА_12 отримала майна на 23195 гр. 32 коп., ОСОБА_2 ОСОБА_9 отримала майна на 50021 гр. 90 коп., ОСОБА_6 ОСОБА_11 в цінах 2005 року отримав майна на 21664 гр., а в цінах 2017 року це становить 7439 гривень (а. с. 51).

Суд погоджується з позицією відповідачки, що обом позивачкам було відомо, що ще в 2005 році ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подарували свій будинок своєму сину і всі послідуючі дії позивачок по оформленню права власності на земельні паї підтверджують цей факт. Та і в судовому засіданні 31.10.2017 року позивач ОСОБА_2 підтвердила, що ще в 2005 році їй було відомо, що батьки подарували свій будинок своєму сину. Факт реєстрації будинку ОСОБА_10 5 серпня 2013 року вже після смерті батьків теж підтверджує пояснення відповідачки ОСОБА_4 щодо обставин конфлікту, який мав місце в 2005 році. І тільки раптова хвороба і смерть ОСОБА_4 ОСОБА_11, якому було всього 61 рік, викликала спір між сторонами по справі.

В судовому засіданні на запитання, чи зверталися б позивачки до суду з цим позовом, якби їх брат був живим, позивачки відповіли, що не зверталися б. Вказане підтверджує, що позов викликаний неприязними відносинами з відповідачкою і не ґрунтується на моральних засадах суспільства.

Суд дає критичну оцінку показанням свідка ОСОБА_14 щодо обставин 2005 року, оскільки він є чоловіком ОСОБА_3 і переслідує мету сприяти їй в задоволенні її позову.

В матеріалах справи є заява відповідачки про застосування строків давності до вимог позивачок.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки з часу підписання договору дарування пройшло більше 12 років, то заява відповідачки про застосування строків давності підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України,

РІШИВ:

Заяву ОСОБА_4 про застосування строків давності задовольнити.

В задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування від 15.06.2005 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_10, недійсним та визнання права власності на жилий будинок з надвірними будівлями по вул. Горького, 3, с. Володькова Дівиця Носівського району відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий