У Х В А Л А
11 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2016 року, рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року, клопотання про поновлення строку подання зави про перегляд судових рішень та про зупинення виконання зазначених судових рішень за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и л а :

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 22 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнив частково: стягнув з ОСОБА_4 на його користь суму основного боргу в розмірі 266 тис. грн, 3% річних у сумі 28 тис. 662 грн 30 коп. та розмір облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) 129 тис. 896 грн 30 коп.; у решті позовних вимог суд відмовив; розподілив судові витрати.

Апеляційний суд Хмельницької області 15 серпня 2016 року скасував рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат; в іншій частині рішення залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 19 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині, яка не скасована апеляційним судом, та рішення апеляційної інстанції залишила без змін.

29 листопада 2017 року (згідно з поштовим штемпелем на конверті) ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2016 року, рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах статей 261, 625, 1048 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 1, 3 Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» (далі - Закон № 543/96-ВР).

На обґрунтування зазначеної підстави перегляду вказаного судового рішення суду касаційної інстанції заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року, 27 січня 2016 року, 26 квітня 2017 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваному судовому рішенні суду, застосовано вказані норми матеріального права.

Водночас заявник порушує питання про поновлення строку для подання заяви про перегляд судових рішень, посилаючись на поважну причину його пропуску, зокрема отримання ухвали суду касаційної інстанції лише 24 жовтня 2017 року.

Обговоривши вказане клопотання, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що воно підлягає задоволенню, оскільки зазначена причина пропуску подання заяви є поважною.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України визначено, що підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 19 квітня 2017 року та залишаючи без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, суд касаційної інстанції погодився з їх висновками про те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання за договором позики, а відтак зобов'язаний сплатити позивачу: суму боргу, 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, та проценти за користування грошовими коштами відповідно до вимог частини першої статті 1048 цього Кодексу.

Разом з тим у наданих постановах Верховного Суду України містяться правові висновки про те, що:

- відповідно до статті 1 Закону № 543/96-ВР платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону № 543/96-ВР). Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, пеня повинна обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні (постанова від 01 квітня 2015 року);

- норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях (постанова від 27 січня 2016 року);

- оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення (постанова від 26 квітня 2017 року).

Таким чином, судове рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не суперечить викладеним у наведених постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах зазначених вище норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Отже, відсутні й правові підстави для зупинення виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2016 року, рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року.

Керуючись частиною четвертою статті 356, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку подання заяви про перегляд судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк подання заяви про перегляд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2016 року, рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України зазначених судових рішень відмовити.

Клопотання про зупинення виконання указаних судових рішень залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко