АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 625/410/16-ц Головуючий суддя І інстанції Яковенко А. О.
Провадження № 22-ц/790/2376/17 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.17 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Малінської С.М.,

суддів : Бровченка І.О., Швецової Л.А.,

за участю секретаря - Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Коломацького районного суду Харківської області від 17 січня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року позивач звернувся до Коломацького районного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі - 35803,19 грн. та судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.03.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, відповідно до умов якого позивач (Банк) надавав, а відповідач отримував кошти у розмірі 18000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок № НОМЕР_2. Умовою надання такого кредиту була вимога про його погашення Позичальником у строк, визначений умовами вищевказаної угоди, у разі непогашення у вказаний строк - майнова відповідальність, визначена Договором. Відповідач у строк, вказаний у даній угоді, умови Договору б/н від 03.03.2010 року у повному обсязі не виконав, станом на час розгляду справи у суді наявна заборгованість в сумі 35803.19 грн.; крім того, підлягають відшкодуванню витрати зі сплати судового збору позивачем в сумі 1378.00 грн.

Рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 17 січня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 03.03.2010 року на загальну суму 35803.19 грн. (тридцять п'ять тисяч вісімсот три грн. 19 коп.) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 1378.00 (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення Коломацького районного суду Харківської області від 17 січня 2017 року; відмовити позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог до відповідача.

Підставами для скасування рішення суду апелянт вважає невідповідність висновків суду обставинам справи; судом не враховано наведену в постанові Пленуму Верховного Суду України від 13.05.2015 року № 6-71цс15; порушено норми процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1). чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як встановлено судовим розглядом та вбачається з матеріалів справи, 03.03.2010 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про надання банківського кредиту, на реалізацію якої 03.03.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит (18000,00 грн.) у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 10).

Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до п.п. 3.4. Рішення Конституційного суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 згідно з положеннями пунктів 22, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

За таких умов, суд прийшов до висновку, що кредитний договір б/н від 03.03.2010 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 є договором про надання споживчого кредиту. Сума кредиту у розмірі 18000,00 грн., була перерахована на відповідний картковий рахунок № НОМЕР_2.

З договору б/н від 03.03.2010 року судом встановлено, що його погашення Позичальником, мало відбутись у встановлений сторонами угоди строк.

Враховуючи положення ст. ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що в порушення умов договору, зобов'язання за кредитним договором за поточними платежами відповідач не виконав, в зв'язку з чим, станом на станом на 24.10.2016 року, утворилась заборгованість за кредитом в сумі 35803.19 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 6-8).

Однак, з таким висновком колегія суддів погодитися не може, з огляду на наступне.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що не надавала банку номеру платіжної картки, коли на її телефон надійшов телефонний дзвінок під час розмови представник банку сам назвав номер її платіжної картки, після чого надійшло смс-повідомлення про зняття коштів з її карткового рахунку.

У письмових запереченнях відповідач також вказала, що 17.02.2015 року на її мобільний телефон надійшов телефонний дзвінок з боку невідомої особи, яка представилась працівником банку та в результаті бесіди з ОСОБА_1 вказана особа дізналась про належність їй карткового рахунку № НОМЕР_2. Одразу після цього, на мобільний телефон ОСОБА_1 надійшло смс-повідомлення про зняття з належної їй картки грошових коштів у розмірі 12610.00 грн. Як вказує відповідач, мало місце вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, внаслідок чого ОСОБА_1 завдано шкоду у розмірі 12610.00 грн. (а.с. 74-76).

Крім того, ОСОБА_1 звернулась до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину 11.03.2015 року, що підтверджується копією заяви (а.с. 87), до ЄРДР вказане повідомлення про злочин внесено 12.03.2015 року та розпочато кримінальне провадження № 0000158 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, що підтверджується відповідним витягом (а.с. 86).

Відповідно до листів начальника Валківського РВ ГУМВСУ в Харківській області від 10.04.2015 року та 29.04.2015 року, надісланих у відповідь на звернення ОСОБА_1 вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000158 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України триває (а.с. 88, 89).

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 (далі - Положення) банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду України, викладену в Постанові ВСУ від 13.05.2015 року по справі № 6-71цс15 щодо застосування норм права, є безпідставними, оскільки відповідач своїми діями втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не сприяв, адже номер платіжної картки представникам банку відповідач не надавала та не розголошувала.

Таким чином, обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не встановлено, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про вину ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності та про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з нормами ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п. п.2, 4 ч.1 ст.309, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Коломацького районного суду Харківської області від 17 січня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді :