Єдиний унікальний номер 229/416/17
Номер провадження 2-о/229/42/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 р. Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого -судді Гонтар А.Л.

при секретарі Костенко В. М.,

за участі представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

в с т а н о в и в :

заявник ОСОБА_2 звернувся до Дружківського міського суду 08.02.2017 року із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, в якої вказав, що 25 серпня 1988 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого йому належить будинок АДРЕСА_1. У цьому договорі покупцем вказаний ОСОБА_2, проте у паспорті він записаний як ОСОБА_2 .

Просить встановити факт належності йому договору купівлі-продажу №4139 від 25 серпня 1988 року.

Встановлення цього факту має для ОСОБА_2 юридичне значення.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, наполягає на задоволенні заяви.

У судове засіданні представник заявника ОСОБА_1 з'явився, підтримав заяву и просив її задовольнити.

Представник зацікавленої особи Територіальної громади Дружківського міськвиконкому в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши, представника заявника, свідків, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суда України № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (з усіма доповненнями та змінами) передбачено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Суд може встановлювати факт належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Суди розглядають справи про встановлення факту належності документу коли громадяни не можуть використовувати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім'я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права.

Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них.

На підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати:

- особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй;

- спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав;

- прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК;

інші особи, які заінтересовані у встановленні факту.

Судом встановлено, що відповідно паспорта НОМЕР_1 виданого Дружківським МВ УМВС України в Донецькій області 25 вересня 1998 року прізвище, імя та по батькові заявника є "ОСОБА_2" (а.с.5).

Відповідно до свідоцтва про народження заявника серія НОМЕР_2, виданого Хачмаським районним відділом РАЦС Азербайджанської СССР 15 січня 1955 року прізвище, імя та по батькові заявника вказано як ОСОБА_2 (а.с. 8).

Згідно договору купівлі-продажу №4139 від 25 серпня 1988 року заявник у ньому вказаний як "ОСОБА_2" (а.с.9-10).

В даному випадку ім'я та по батькові заявника, вказано у договорі купівлі-продажу як ОСОБА_2, тоді як у свідоцтві про народження та паспорті ОСОБА_2.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5,ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, підтвердили той факт, що будинок за адресою АДРЕСА_2 купив саме ОСОБА_2.

Встановлення факту належності заявнику договору купівлі-продажу має для нього юридичне значення.

Таким чином, суд вважає, що договір купівлі-продажу №4139 від 25 серпня 1988 року, виданий на ім'я ОСОБА_2 належить ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 6,10, 256-259 ЦПК України, Постанови Пленуму Верховного Суда України № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд

в и р і ш и в :

заяву ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі. Встановити факт належності заявнику ОСОБА_2 договору купівлі-продажу № 4139 від 25 сепрня 1988 року , посвідченого державним нотаріусом Дружківської державної нотаріальної контори Гуріновичем Л.І.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після оголошення рішення.

Суддя: А. Л. Гонтар