Справа № 658/753/17
(провадження №2/658/505/17)
РІШЕННЯ

(ЗАОЧНЕ)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м.Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Батовріної І.Г.

за участю секретаря Берднікової С.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні залі суду м.Каховки Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Каховської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою, зазначивши що вони з відповідачем являються батьками неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на її утриманні. З часу розірвання шлюбу батько з дитиною не спілкується, її розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. В 2015 позивач зареєструвала шлюб з громадянином Туреччини, батьки якого проживають в Республіці Туреччина та запрошують родину позивача в гості. Просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 без дозволу та супроводу батька до Руспубліки Туреччина на період з 01 травня 2017 року по 01 червня 2018 року.

Позивач в судове засідання не з»явилася, надала до суду заяву, відповідно до змісту якої позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, розгляд справи проводити у її відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим в судове засідання не з»явився, заяв та клопотань на адресу суду не надав.

Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, надав суду заяву, у якій проти задоволення позову не заперечував, просить розгляд справи проводити у його відсутність.

Виходячи з наведеного та зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України суд розглядає справу без участі сторін, оскільки кожна особа, яка приймає участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи у її відсутності.

Також, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному громадянину гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та повертатись на Україну.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.4)

З рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23.12.2013, вбачається, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.8).

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2, ОСОБА_5 26.02.2015 уклала шлюб з громадянином Туреччини та змінила прізвище на «ОСОБА_5» (а.с.6).

З матеріалів справи вбачається, що батьки ОСОБА_6 проживають в Турецькій Республіці, провінція Картепе, район Кетенджілер, (а.с.17-24).

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні та вихованні.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно із п. 1 п. 4-5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Позивач належним чином обґрунтувала необхідність виїзду дитини за кордон, чітко визначила державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі, без дозволу батька.

Згідно з ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства

Згідно зі ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Тому суд виходить з того, що неможливість одного з батьків надати дозвіл на виїзд дитини за кордон у супроводі іншого з батьків, не повинна суперечити інтересам дитини та порушувати її право на відпочинок та оздоровлення.

Будь яких даних про те, що поїздка матиме негативні наслідки для дитини судом не встановлено.

Отже, оскільки у позивача є складнощі в отриманні нотаріально посвідченої згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України для відпочинку та оздоровлення, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог ОСОБА_1, однак період виїзду визначити з 01.05.2017 до 01.10.2017.

Керуючись ст.ст.7,10,141,155 СК України, ст.ст.10, 11, 59, 60, 212-215, 224 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька дитини, ОСОБА_2, до Республіки Туреччина в період з 01 травня 2017 року по 01 жовтня 2017 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

.

Суддя І. Г. Батовріна