Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/551/17-ц
Провадження № 2/499/319/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"17" жовтня 2017 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., при секретарі судового засідання Дібровій О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іванівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Северинівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась в суд з позовом, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2, який помер 01.10.2001 року та спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 13.02.2003 року.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина до складу якої увійшло право на земельну частку (пай), розташовану на території Северинівської сільської ради, площею 6,0 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ОД №0210108 та право на земельну частку (пай), розташовану на території Северинівської сільської ради, площею 6,0 в умовних кадастрових гектарах, що успадкував померлий ОСОБА_2 після смерті своєї матері ОСОБА_4, що належав їй на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ОД №0210229.

Позивач спадщину прийняла, вступивши в управління та розпорядження спадковим майном.

Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) в порядку спадкування у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачений, тому звернулась до суду.

Також після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 5,73 га на території Северинівської сільської ради Іванівського району Одеської області, належної померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД №061167, однак отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не може, оскільки державний акт порваний, а нотаріуси порвані документи для оформлення спадщини не приймають, у звязку з чим позивач змушена звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно.

Позивач у судове засідання не зявилася, проте надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність на задоволенні позову наполягала.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, проте надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ч.2ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч.2ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Беручи до уваги той факт, що відповідач по справі визнав позовні вимоги, суд вважає , що згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст.60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст.11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову та позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_2 помер 01 жовтня 2001 року.

Відповідно до довідок виданих відділом Держгеокадастру у Іванівському районі Одеської області від 09.10.2017 року ОСОБА_2 було видано сертифікат серії ОД №0210108, зареєстрований від 15.04.1997 року на право на земельну частку (пай) площею 6,0 умовних кадастрових га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на землях Северинівської сільської ради Іванівського району Одеської області.

Відповідно до копії заповіту від 17.09.1997 року померлий ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) розміром 6,0 умовних кадастрових гектарів заповідав ОСОБА_1, тобто позивачу.

Відповідно до оригіналу свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_5 право на земельну частку(пай) розміром 6,0 умовних кадастрових гектарів.

Позивач з дня свого народження та до смерті ОСОБА_2 проживала з ним за однією адресою, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом сільської ради та копією виписки з погосподарської книги.

Так відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з відповіддю нотаріуса, спадкова справа на померлого 01.10.2001 року ОСОБА_2 не заводилася, отже спадщину ніхто не прийняв, а позивач вважається спадкоємцем четвертої черги за законом відповідно до ч.1 ст.1264 ЦК України, оскільки проживала разом з померлим однією сімєю більш ніж пять років до часу відкриття спадщини.

Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 01 січня 2004 року, тому на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ч.1ст.524 ЦК Української РСР 1963р. спадкоємство здійснюється за законом і заповітом.

Згідно з п.17Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно ч.1ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Необхідність визнання прав на землю виникає тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного суб'єктивного земельного права, суб'єктивне право заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності на земельну ділянку чи права користування нею через наявність таких сумнівів чи відсутність або втрату належних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку.

Зважаючи на наведене, суд вважає, що встановлені обставини по справі дають право позивачу ОСОБА_1, як спадкоємцю за заповітом та за законом після смерті ОСОБА_2 на успадкування права на земельні частки (паї).

Що стосується позовних вимог щодо визнання права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3, то судом було встановлено наступне.

Відповідно до копії актового запису про смерть, ОСОБА_3 померла 13.02.2003 року.

ОСОБА_3 на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,73 га на території Северинівської сільської ради, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю IV-ОД №061167.

Позивач з дня свого народження та до смерті ОСОБА_3 проживала з нею за однією адресою, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом сільської ради та копією виписки з погосподарської книги.

Так відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з відповіддю нотаріуса, спадкова справа на померлого 13.02.2003 року ОСОБА_3 не заводилася, отже спадщину ніхто не прийняв, а позивач вважається спадкоємцем четвертої черги за законом відповідно до ч.1 ст.1264 ЦК України, оскільки проживала разом з померлою однією сімєю більш ніж пять років до часу відкриття спадщини.

Однак оформити спадкове майно позивач не може, у звязку з тим, що оригінал державного акту на права приватної власності на землю надірваний, а відповідно нотаріуси не приймають пошкодженні оригінали документів відповідно до п.3 глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Суд вважає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Такі перешкоди були встановлені судом, оскільки правовстановлюючий документ на спадкове майно порваний та нотаріусом не може бути видане свідоцтва про право власності на спадщину.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, о позовна заява ОСОБА_1 до Северинівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно підлягає задоволенню, оскільки вимоги позивача є обґрунтованими та законними.

Керуючись ст.10,60,88,209,212-213 ЦПК України, ст.ст.524,529,549 ЦК України в редакції 1963 року, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Северинівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,0 умовних кадастрових гектарах що знаходиться в колективній власності КСП «Світанок», як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2, право на яку підтверджувалось втраченим сертифікатом серії ОД №0210108.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,0 умовних кадастрових гектарах що знаходиться в колективній власності КСП «Світанок», як спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2, яку він успадкував після смерті ОСОБА_5Я, право на яку підтверджувалось втраченим сертифікатом серії ОД №0210229.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,73 га, що розташована на території Северинівської сільської ради Іванівського району Одеської області, як спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю IV-ОД №061167.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СуддяОСОБА_6