Справа № 740/4924/16-ц Провадження № 22-ц/795/1958/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Олійник В. П. Доповідач - Шарапова О. Л.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про розірвання договору довічного утримання,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що відповідачем не надано жодного доказу про надання йому, позивачу, щомісячного матеріального забезпечення у розмірі 200 грн. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що після 20 червня 2015 року відповідач та члени його сім»ї не готують йому їсти, не перуть одяг, не купують ліки, не відвідували його у лікарні протягом 2016-2017 років, що в суді першої інстанції підтвердила свідок ОСОБА_9, яка є дружиною відповідача. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що суд не дав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які пояснювали , що в 2017 році він, позивач, перебував на стаціонарному лікуванні і в цей період відповідач не відвідував його, не приносив їжі та речі, не купував ліків. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що в суді першої інстанції відповідач не заперечував той факт, що протягом 2016-2017 років не купував йому, позивачу, одягу та білизни, оскільки вважав, що ці речі є в наявності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_7 є сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

27 жовтня 2006 року між ОСОБА_5 ( Відчужувач) та ОСОБА_7 ( Набувач) був укладений договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 91.

Відповідно до умов договору довічного утримання від 27 жовтня 2006 року, укладеного між сторонами, ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_7 будинок № 54 по вул. Морозова П. м. Ніжина Чернігівської області, взамін чого ОСОБА_7 зобовязується надавати ОСОБА_5 довічне матеріальне забезпечення, зокрема, довічно повністю утримувати позивача, забезпечувати його харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою; зберігати в безкоштовному довічному користуванні ОСОБА_5 житловий будинок, забезпечувати відповідні санітарні умови проживання; гарантувати створення нормальних морально-психологічних відносин; вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду, необхідної допомоги) складена сторонами у розмірі 200 грн. на місяць.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач належним чином виконував обов»язки за договором довічного утримання, що підтверджується показаннями свідків; позивач останній час не приймав дій відповідача по своєму утриманню, а чинне законодавство не містить норм щодо примусу відчужувача на прийняття таких дій; товарний чек про купівлю дров не містить даних про покупця, а судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який узгоджується з матеріалами справи та приписами законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не надано жодного доказу про надання йому, позивачу, щомісячного матеріального забезпечення у розмірі 200 грн., не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки ні приписи законодавства, ні умови договору довічного утримання від 27 жовтня 2006 року не містять посилання на те, що вказані обставини мають бути підтверджені саме письмовими доказами, а показаннями свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 ( донька позивача), ОСОБА_15С.( донька позивача), ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 ( брат позивача), які узгоджуються між собою підтверджується, що відповідач належним чином виконував свої обов»язки за договором довічного утримання.

Доводи апеляційної скарги про те, що після 20 червня 2015 року відповідач та члени його сім»ї не готують йому їсти, не перуть одяг, не купують ліки, не відвідували його у лікарні протягом 2016-2017 років, що в суді першої інстанції підтвердила свідок ОСОБА_9, яка є дружиною відповідача, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції свідок ОСОБА_20 пояснювала, що вона та чоловік 12 років належним чином доглядають позивача, позивач накопичує грошові кошти , останній час позивач потрапив під вплив сторонньої особи і почав відмовлятися від їжі, сварився з ними та сказав, щоб вона та чоловік не приходили до нього у лікарню ( технічний запис судового засідання). Дані показання свідка ОСОБА_9 узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 ( донька позивача), ОСОБА_15С.( донька позивача), ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 ( брат позивача).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які пояснювали , що в 2017 році він, позивач, перебував на стаціонарному лікуванні і в цей період відповідач не відвідував його, не приносив їжі та речі, не купував ліків, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки при зверненні до суду з позовом ОСОБА_5 мотивував заявлені вимоги тим, що відповідач в період з 20 червня 2015 року по грудень 2016 року ( подання позовної заяви до суду) не виконує обов»язки за договором довічного утримання, а свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в своїх показаннях зазначали про обставини, які мали місце навесні 2017 року ( технічний запис судового засідання), а тому, враховуючи підстави позову, суд першої інстанції надав належну оцінку показанням цих свідків.

Доводи апеляційної скарги про те, що в суді першої інстанції відповідач не заперечував той факт, що протягом 2016-2017 років не купував йому, позивачу, одягу та білизни, оскільки вважав, що ці речі є в наявності, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки матеріали справи не містять доказів про те, що позивач мав потребу у цих речах.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: