Апеляційний суд Житомирської області
Справа №686/527/16-ц Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л. І.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 25 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 1990325 грн. 68 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 27.11.2007 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ "Сведбанк") та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0501/1107/88-266, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 53800 доларів США та зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між банком та ОСОБА_2, ОСОБА_5 27.11.2007 року були укладені договори поруки відповідно за №0501/1107/88-266-Р-1 та №0501/1107/88-266-Р-2, за умовами яких поручителі зобов'язалися перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов'язань, що виникли з кредитного договору №0501/1107/88-266 від 27.11.2007 року, або які можуть виникнути на підставі нього в майбутньому.

28.11.2012 року між ПАТ "Сведбанк", яке в свою чергу є правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк", та Факторинговою компанією "Вектор Плюс" укладено договір факторингу, згідно п.п.2.1,2.2 якого банк відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених з боржниками. Також, 28.11.2012 року між ТОВ "ФК"Вектор Плюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" укладено Договір факторингу, відповідно до п.п.2.1,2.2 якого Клієнт (ТОВ "ФК"Вектор Плюс") відступає Фактору (ТОВ "Кредитні ініціативи") свої право вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених з Боржниками.

Внаслідок укладення вказаних договорів відбулась заміна кредитора, а саме ТОВ "Кредитні ініціативи" набуло статусу нового кредитора /стягувача/ за договором від 27.11.2007 року №0501/1107/88-266, позичальником згідно якого є ОСОБА_1

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань, станом на 12.11.2015 року утворилася заборгованість, яка становить 53800 доларів США, в тому числі: 48353 доларів США - заборгованість за кредитом, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 1100364,72 грн.; 39107,29 доларів США - заборгованість по відсотках, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 889960,96 грн., яку ТОВ «Кредитні ініціативи» просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2016 року замінено відповідача ОСОБА_5, у звязку з його смертю, на відповідача ОСОБА_3, яка є його правонаступником.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 25 січня 2017 року позов задоволено. Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" заборгованість за кредитним договором № 0501/1107/88-266 від 27.11.2007 року в розмірі 1990325,68 грн., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 1100364,72 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 889 960,96 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 29854,89 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне зясування обставин по справі, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення суду І інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_3, яка визначена судом правонаступником ОСОБА_5, підлягає скасуванню, оскільки провадження в цій частині підлягало закриттю у звязку з неможливістю правонаступництва обовязків поручителя за кредитним договором. Крім того зазначає, що ТОВ "Кредитні ініціативи" звернулося до суду із пропуском строків позовної давності, що в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позову. Також вказує, що позивачем не надано жодних доказів наявності заборгованості та її розміру при передачі боргових зобовязань від АКБ «ТАС-Комерцбанк» до ТОВ "Кредитні ініціативи".

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала, просила скасувати рішення суду в повному обсязі та відмовити в задоволенні позову.

Представник ТОВ "Кредитні ініціативи" ОСОБА_6 надав письмові заперечення проти доводів апеляційної скарги та усні пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, виходив із того, що позичальником порушено взяті зобовязання по кредитному договору, грошові кошти в повному обсязі не повернуті, вимоги про стягнення боргу підтверджені наданими суду письмовими доказами, а тому нарахована позивачем заборгованість за кредитом підлягає стягненню у солідарному порядку з усіх відповідачів.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду не можна з огляду на таке.

Так, зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Судом встановлено, що 27 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0501/1107/88-266, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 53800 доларів США на строк з 27.11.2007 року по 27.11.2017 року зі сплатою 11,9 % річних за весь строк фактичного користування.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 27.11.2007 року було укладено договір поруки за №0501/1107/88-266-Р-1 між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2, а 28.11.2007 року укладено договір поруки №0501/1107/88-266-Р-2 між АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ОСОБА_5, за умовами яких поручителі зобов'язалися перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов'язань перед банком, що виникли з кредитного договору №0501/1107/88-266. Згідно вказаних договорів поруки поручителі несуть солідарну відповідальність з Позичальником перед Банком за виконання позичальником умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами.

Судом також встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником ВАТ "Сведбанк", яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС - Комерцбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» укладено договір факторингу №15, відповідно до умов якого банк відступає Фактору свої Права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості Боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги Банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає Банку за плату грошові кошти.

При цьому сторони погодили, що Права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, та Права Вимоги по Договорам забезпечення, укладених з боржниками відступаються банком Фактору за цим договором на основі "як є" без надання будь-яких пов'язаних запевнень та гарантій, окрім тих, що вказані у цьому договорі. Після переходу Прав Вимоги заборгованості до Фактора, останній має право нараховувати, як новий кредитор, проценти, комісію, штрафні санкції та інші обов'язкові платежі по відношенню до боржників, у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане в майбутньому.

Згідно п.2.2 вказаного договору з моменту відступлення Банком Фактору права вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії надані Боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору.

Також 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір Факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» (Клієнт) відступає ТОВ «Кредитні ініціативи» (Фактору) свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості Боржників та у переліку кредитних договорів та Договорів забезпечення, право на вимогу якої належить ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі документації. Після переходу Прав Вимоги заборгованості до Фактора, останній має право нараховувати, в якості нового кредитора проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов'язкові платежі по відношенню до боржників, у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане в майбутньому.

З Реєстрів заборгованостей боржників від 28.11.2012 року вбачається, що від ПАТ "Сведбанк" до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс», а згодом від останнього до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги за кредитним договором №0501/1107/88-266 від 27.11.2007 року, укладеного з ОСОБА_1

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїм прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату ( у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Факт переходу права вимоги підтверджується довідкою ПАТ «Омега Банк» (правонаступника по Статуту ПАТ «Сведбанк» про проведені розрахунки ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» перед ПАТ «Сведбанк» /т.1 а.с.187/, Статутом ПАТ «Омега Банк» /т.1 а.с.188-192/, повідомленням №448 від 02.10.2013, виданим ТОВ «ФК «Вектор-Плюс» про проведені розрахунки ТОВ «Кредитні ініціативи».//т.1 а.с.193/.

Таким чином, до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшли всі права кредитора щодо прав вимоги до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 за кредитним договором №0501/1107/88-266 від 27.11.2007 року, а тому доводи в апеляційній скарзі щодо сумнівів у наявності у позивача прав кредитора, є безпідставними.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В силу ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно п.3.1 кредитного договору, позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок №7501 щомісяця через касу банку згідно Додатку №1, що є невід'ємною частиною даного договору, крім випадків, передбачених п.3.8, 3.9 та 5.1.4 даного договору.

Позичальник ОСОБА_1 та поручителі ОСОБА_7 та ОСОБА_5 належним чином не виконували взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 12.11.2015 року їх заборгованість становить 87460,29 доларів США, в тому числі: 48353 доларів США - заборгованість за кредитом, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 1100364,72 грн.; 39107,29 доларів США - заборгованість по відсотках, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 889960,96 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

Встановивши такі обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача.

Водночас, суд припустився помилки, стягуючи наявну суму заборгованості за кредитним договором із позичальника та обох поручителів у солідарному порядку, оскільки, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, було укладено два договори поруки на виконання одного і того самого зобов'язання, а тому поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою.

У даному випадку відносно поручителів солідарна відповідальність має місце за кожним договором поруки окремо, а тому кожен з поручителів відповідає перед кредитором разом з боржником, як солідарні боржники згідно з вимогами ст.553 ЦК України.

В апеляційній скарзі йдеться про незастосування судом позовної давності з посиланням на те, що позивачу в результаті укладання Договору факторингу 28.11.2012 року було відступлено право на вимогу заборгованості позичальника, а тому строк позовної давності сплинув 28.11.2015 року, а оскільки позивач звернувся до суду 24.12.2015 року, то він цей строк пропустив.

Такі доводи є безпідставними з огляду на те, що у листопаді 2013 року позивач звертався до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою виконання кредитних зобовязань за кредитним договором від 27.11.2007 року, вимоги якого були задоволені, про що свідчить рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 липня 2016 року, яке набрало законної сили /т.1 а.с.170-174/.

Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується /ч.3 ст.264 ЦК України/.

Відтак, предявлення вказаного позову свідчить про переривання перебігу позовної давності та обґрунтованості задоволення вимог позивача у цій справі.

Разом з тим колегія суддів вбачає наявність підстав для скасування рішення суду в частині вимог до ОСОБА_3 та закриття провадження у справі у цій частині.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є представником ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3Г./т.1 а.с. 119-120, 157-159,250-251/, хоча апеляційну скаргу подала як представник ОСОБА_1

Відповідно до положень ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

З матеріалів справи вбачається, що за кредитними зобовязаннями ОСОБА_1 його поручитель за договором поруки №0501/1107/88-266-р-2 від 28 листопада 2007 року ОСОБА_5 помер 18 вересня 2011 року. Після смерті останнього відкрито спадкову справу за №12/2012 і спадкоємцем за законом на все його майно є дружина померлого ОСОБА_3 /т.1 а.с.108-109/.

Згідно п.1 ч.1 ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обовязки, що нерозривно повязані з особою спадкодавця, зокрема, особисті немайнові права.

Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що у разі смерті поручителя (крім випадків майнової поруки) , враховуючи положення ст.607, ч.1 ст.608 ЦК, а також сутності поруки як особистого зобовязання відповідати за належне виконання основного зобовязання, спадкоємці поручителя не є солідарними боржниками за кредитним договором.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що в частині позовних вимог до ОСОБА_3, як поручителя за договором поруки №0501/1107/88-266-р-2 від 28 листопада 2007 року про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №0501/1107/88-266 від 27 листопада 2007 року провадження підлягає закриттю на підставі п.6 ч.1 ст.205 ЦПК України, оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 25 січня 2017 року скасувати в частині задоволення вимог до ОСОБА_3 та провадження у справі у цій частині вимог закрити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді