Справа 2-8241/10
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі подання Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

ВСТАНОВИЛА:

Другий Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції 26.12.2013 року звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, в якому пояснив суду, що на виконанні Другому Приморському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2010 року за № 2-8241/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно. Заборгованість по аліментам станом на 01.12.2013 року становить 37 755,00 грн. Боржник ОСОБА_1 на протязі тривалого часу ухиляється від виконання рішення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.01.2014 року подання було задоволено: тимчасово обмежено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань за виконавчим листом Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2010 року за № 2-8241/10.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.09.2017 року ухвалу суду 1-ї інстанції скасовано та питання про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 направлено до Приморського районного суду м. Одеси на новий розгляд.

Після авторозподілу вказана справа надійшла в провадження судді Домусчі Л.В. 09.10.2017р.

У судове засідання сторони не зявились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. Старший державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області надав до суду клопотання про розгляд справи без присутності представника заявника. Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 (по довіреності) надійшла до суду заява, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.10.2010 року було задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини всіх заробітків (доходів) щомісячно. починаючи з 12.04.2010 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 24.05.2024 року.

На примусовому виконанні в Другому Приморському відділі ДВС ОМУЮ перебував виконавчий лист Приморського районного суду м. Одеси №2-8241/10 від 01.12.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини всіх заробітків (доходів) щомісячно. починаючи з 12.04.2010 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 24.05.2024 року.

08.12.2010 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №В-5/602 (а.с.33).

Відповідно до матеріалів, наданих до подання, ОСОБА_1 сплачує аліменти частково, мав заборгованість станом на 01.12.2013 року у розмірі 37 755, 00 грн. (а.с.31).

У звязку з чим, 26.12.2013 року державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_5 звернулась до суду з вказаним поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1.

До суду 06.11.2017 року було надано розрахунок заборгованості по аліментам, складений старшим державним виконавцем Доценко Ю.А., згідно якого встановлено, що боржником погашена заборгованості, яка станом на 01.08.2017 року становила 93057 грн., та станом на 01.10.2017 року заборгованість ОСОБА_1 становить 415, 33 грн..

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Стаття 6 цього Закону передбачає, що при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Зокрема пункт 5 зазначеної статті передбачає таку підставу для відмови громадянину у виїзді з України, як ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV в редакції на час вчинення державним виконавцем виконавчих дій передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; а у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника -юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

На підставі п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на час вчинення державним виконавцем виконавчих дій) державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

Як розяснив ВССУ у витягу з узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, повязаних із виконанням судових рішень у цивільних справах від 25.09.2015 року, під поняттям «ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно ч.2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Матеріали справи не містять докази належного сповіщення державним виконавцем Бороденка С.А. про відкриття виконавчого провадження та вимоги державного виконавця про погашення боргу у добровільному порядку ,а також докази отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження.

Звертаючись з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, державний виконавець посилався на те, що з врахуванням значного терміну невиконання боржником зобов'язань та законних вимог державного виконавця, що є достатніми підставами вважати,що боржник ухиляється від виконання рішення.

Проте, матеріали справи не містять відомостей щодо вчинення державним виконавцем дій з встановлення майна боржника та місця його роботи. Матеріали справи не містять відомості про вжиття відповідних заходів для виконання судового рішення передбачених ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV в редакції на час вчинення державним виконавцем виконавчих дій. Такі докази та відомості не надані державним виконавцем і суду на час розгляду подання.

Будь-яких інших доказів у підтвердження обґрунтування клопотання (подання) за період з 26.12.2013 року по теперішній час державним виконавцем суду не надано.

Крім того, суд вбачає, що на час розгляду даного подання заборгованість ОСОБА_1 по аліментам майже погашена та становить не значну суму (415, 33 грн.).

Суд враховує, що сама по собі наявність заборгованості по сплаті аліментів не свідчить про ухилення боржника від виконання судових рішень, та не може бути визнана судом підставою для тимчасового обмеження боржника у виїзді за межі України.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст.. 1, 3, 11, 15, 57, 60, 197, 208-210, 212, 377-1 ЦПК України; п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, згідно ч.2 ст. 294 ЦПК України.

Суддя Домусчі Л.В.