Справа № 488/6416/14-ц
Провадження № 2/487/120/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Біцюка А.В., за участю секретаря Попович В.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 24.04.2008 року між ПАТ «БМ БАНК» був укладений кредитний договір №8/11/240408, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 14 488, 00 доларів США з терміном остаточного повернення кредиту 23.04.2015 року з відсотковою ставкою 9,99 % річних. У зв'язку з тим, що відповідач належним чином зобов'язання не виконує, станом на 12.11.2014 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 3 245,22 доларів США, що еквівалентно 51 110,99 гривень. 02.12.2015 р. позивачем було надано клопотання про збільшення розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 15.09.2015 р. за кредитним договором у сумі 4701,64 доларів США, що еквівалентно 103 213,67 грн. та судові витрати. В ході розгляду справи, представник позивача надав уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість по Кредитному договору №8/11/240408 від 24.04.2008 року і сумі 132 347,47 грн. та судові витрати.

Представник позивача у судове засідання не зявився, до його початку подав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника банку, відповідного до якої підтримав позовні вимоги у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду предявленого до нього позову був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило. Раніше представником відповідача до суду було надано заяву в якій відповідач заперечував проти задоволення позову. Зокрема посилався на відсутність в матеріалах справи банківської ліцензії що надає позивачу право здійсювати фінансову діяльність, відсутність доказів отримання відповідачем грошових коштів. Також посилався на неналежне оформлення наданих банком розрахунків заборгованості та сплив строків позовної давності.

Дослідивши матеріали страви, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що підтверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 10561 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Судом встановлено, що 24.04.2008 року між ПАТ «БМ БАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №8/11/240408, відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 14488,00 доларів США з датою остаточного повернення кредиту 23.04.2015 рок. Відповідно до договору за користування кредитом відповідач сплачує проценти, виходячи зі ставки 9,99% в рік. З укладенням кредитного договору позичальник зобовязався повернути кредитні кошти, сплатити відсотки згідно з Графіком погашення кредиту, а у разі порушення строків погашення кредиту або сплати процентів за користування коштами - сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум на кожен день прострочення платежу (пп. 7.1.1, 7.1.2., 8.1 кредитного договору). Вказаний договір укладений з урахуванням волевиявлення відповідача, оскільки підписи на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами, в тому числі і з видами штрафних санкцій, їх розміром, порядком нарахування.

Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 14488 доларів США.

У зв'язку з тим, що відповідач належним чином зобов'язання не виконує, станом на 12.11.2014 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 3 245,22 доларів США, що еквівалентно 51 110,99 гривень.

02.12.2015 р. позивачем надано клопотання про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якого позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 15.09.2015 року складає 4701,64 доларів США, що еквівалентно 103 213,67 гривень.

23.05.2016 позивачем було надано клопотання про збільшення розміру позовних вимог, відповідно заборгованості за даним договором, станом на 21.04.2016 року що складає 132 347, 47 гривень.

Розмір вказаної суми заборгованості за кредитом та правильність його розрахунку у судовому засіданні оспорені не були.

Заперечення представника відповідача, що викладені в заяві від 07.07.2016 року, суд вважає безпідставними та такими що спрямовані на ухилення ОСОБА_1 Г,В. від виконання зобов'язання. Так посилання відповідача на пропущення строку позовної давності є необґрунтованими оскільки позивач звернувся із позовом 01.12.14 року у період коли строк виконання зобов'язання ще не сплинув. Посилання на відсутність доказів отримання грошових коштів відповідачем, суд вважає такими, що не відповідають істині, оскільки позика мала цільове призначення у вигляді купівлі автомобілю, а сам відповідач протягом тривалого часу виконував свої боргові зобов'язання перед позивачем. Окрім того відповідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи з цього, заяви представника позивача відносно не відповідного оформлення розрахунків заборгованості є необґрунтованими.

Крім того суд бере до уваги що відповідач не надав жодних доказів на підтримку своєї позиції стосовно не визнання позову.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом № 15-93, «Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України», затвердженими постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 р. № 200, «Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України», затвердженим постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2000 р. № 520, та іншими документами.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобовязання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди, у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Попри зазначене, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет № 15-93).

Однак, при зверненні до суду 23 травня 2016 року із клопотанням про збільшення позовних вимог, представник позивача просив стягнути заборгованість по Кредитному договору №8/11/240408 від 24.04.2008 року в гривневому еквіваленті, а саме в сумі 132 347,47 грн.

Враховуючи викладене, суд дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству, дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ БАНК» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 132 347,47 гривень згідно розрахунку кредитної заборгованості станом на 21.04.2017 року за період з 24.04.2008 року по 20.04.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1729 грн. 11 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 525, 526, 530, 610, 612, 623, 625-627, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224, 228 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «БМ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «БМ БАНК» заборгованість за кредитним договором №8/11/240408 від 24.04.2008 року в сумі 132 347,47 гривень (сто тридцять дві тисячі триста сорок сім гривень сорок сім коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «БМ БАНК» судові витрати у сумі 1729 грн. (одна тисяча сімсот двадцять девять грн.) 11 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Біцюк