Єдиний унікальний номер: 378/711/17
Провадження № 2/378/221/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2017 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Скороход Т. Н.

за участю секретаря: Соколової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ставище справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3 сільської ради Ставищенського району Київської області, третя особа: Міжрайонне управління у ОСОБА_2 та Таращанському районах Головного управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулася ОСОБА_1, посилаючись на те, що 2 грудня 2017 року померла ОСОБА_4, спадщину після смерті якої прийняла вона, спадкоємиця за заповітом, подавши заяву про прийняття спадщини до ОСОБА_2 районної державної нотаріальної контори у встановлений шестимісячний термін. До спадкового майна померлої належить земельна ділянка, площею 1,6565 га, розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Ставищенського району Київської області, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:004:0017, яка належала ОСОБА_4 згідно державного акта на право власності на землю, виданого 18 лютого 2006 року на бланку серії ЯА № 612889, на підставі розпорядження ОСОБА_2 РДА № 385 від 12 вересня 2005 року та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №26. Вказаний державний акт був втрачений, про що зроблене оголошення в газеті «Сільські обрії» від 2 червня 2017 року. 6 липня 2017 року державний нотаріус ОСОБА_2 районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Вказана земельна ділянка зареєстрована в Державному земельну кадастрі. Вважає, оскільки вищевказаний державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_2 райдержадміністрацією на ім'я ОСОБА_4, втрачено, видача дубліката державного акта на земельну ділянку на ім'я померлих осіб чинним законодавством не передбачена, розпорядження, на підставі якого видано державний акт, є дійсним, межі земельної ділянки встановлені в натурі, їй присвоєно кадастровий номер, відомості про земельну ділянку внесені до Державного реєстру земель (АС ДЗК), тобто, земельна ділянка згідно статті 79-1 ЗК України є сформованою і може бути об'єктом цивільних прав. Вартість вищевказаної земельної ділянки становить 59655,10 гривень.

Позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 2 грудня 2016 року ОСОБА_4, на вищевказану земельну ділянку.

Позивач та її представник в судове засідання не прибули, подали до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали, просять справу розглядати без їх участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 районної державної адміністрації в судове засідання не прибув. ОСОБА_2 районна державна адміністрація направила до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, просить справу розглядати без участі їх представника.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради в судове засідання не прибув. Сільська рада направила до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, просить справу розглядати без участі їх представника.

Представник третьої особи: Міжрайонного управління у ОСОБА_2 та Таращанському районах ГУ Держгеокадастру у Київській області в судове засідання не прибув, направили до суду заяву, в якій не заперечили проти задоволення позову, просять справу розглядати без участі їх представника.

Суд, розглянувши письмові заяви про визнання позову відповідачами, та перевіривши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Матеріалами справи встановлено, що 2 грудня 2017 року ОСОБА_4 померла (а.с. 7).

До спадкового майна померлої належить земельна ділянка, площею 1,6565 га, розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Ставищенського району Київської області, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:004:0017, яка належала спадкодавці згідно державного акта на право власності на землю, виданого 18 лютого 2006 року на бланку серії ЯА № 612889, на підставі розпорядження ОСОБА_2 РДА № 385 від 12 вересня 2005 року та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 26 (а.с. 8, 9-11,12). Право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 (а.с. 59-60).

Вартість вищевказаної земельної ділянки становить 59655,10 гривень (а.с. 18).

Вказаний державний акт на право власності на земельну ділянку на бланку серія ЯА № 612889 був втрачений, про що зроблене оголошення в газеті „Сільські обрії від 2 червня 2017 року (а.с. 19).

З матеріалів спадкової справи (а. с. 15-17) встановлено, що ОСОБА_4 29 травня 2012 року в ОСОБА_3 сільській раді склала заповіт, яким заповіла вищевказану земельну ділянку позивачу (а. с. 16). Заповіт посвідчено секретарем виконкому ОСОБА_3 сільської ради ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 15. Після смерті ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини до ОСОБА_2 районної державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини у встановлений шестимісячний строк звернулася позивач (а. с. 15). Інші особи протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подали заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

7 липня 2017 року державний нотаріус ОСОБА_2 районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку (а.с. 13).

ОСОБА_2 РДА листом № Б-428 від 15 серпня 2017 року у відповідь на звернення позивача повідомила, що отримати новий державний акт на право власності на дану земельну ділянку неможливо, так як такий вид правовстановлюючих документів на даний час вже не видається (а. с. 21).

Як вбачається із статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статей 1220, 1223 частини 3 Цивільного Кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Як встановлено ч.1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Статтею 1297 ЦК України на спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, покладається обовязок звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно частини 1 статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно статті 79 ЗК України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Законодавством також встановлено, що межі земельних ділянок визначаються в технічній документації із землеустрою та в натурі (на місцевості).

У відповідності до вимог статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно п. „а ч. 1 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання прав.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку, виданий на підставі розпорядження ОСОБА_2 районної державної адміністрації, яке є дійсним, межі земельної ділянки встановлені в натурі, даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер, відомості про земельну ділянку внесені до Державного реєстру земель, земельна ділянка є сформованою і може бути об'єктом цивільних прав та належить до спадкового майна померлої 2 грудня 2016 року ОСОБА_4, позивач набула право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті останньої на дану земельну ділянку, і оскільки відповідачами ОСОБА_2 районною державною адміністрацією та ОСОБА_3 сільською радою позов визнається, то він підлягає задоволенню.

Оскільки, ОСОБА_2 районна державна адміністрація та ОСОБА_3 сільська рада до предявлення позову про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку і в судовому засіданні не оспорювали цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на них не може бути покладений обовязок по відшкодуванню судових витрат.

Керуючись ст.ст. 79, 79-1, 125, 181, 182 Земельного Кодексу, ст. ст. 373, 1218, 1220, 1223, 1225, 1268, 1269, 1270 ч. 1, 1297 ЦК України, ст. ст. 3, 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень ст. ст. 10, 11, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 02 грудня 2016 року ОСОБА_4, на земельну ділянку площею 1,6565 га, розташовану на території ОСОБА_3 сільської ради Ставищенського району Київської області, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:004:0017, яка належала ОСОБА_4 згідно втраченого державного акта на право власності на землю на бланку серії ЯА № 612889, виданого на підставі розпорядження ОСОБА_2 районної державної адміністрації № 385 від 12 вересня 2005 року та зареєстрованого у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 26.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Київської області через Ставищенський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Т. Н. Скороход