Пров. №2/766/3979/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2017

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючий суддя Гаврилов Д.В.,

секретар Рєпа А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору удаваним та поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору удаваним та поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що позивач з ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з 26.12.2006 року по 08.05.2014 рік. В період шлюбу ними за спільні кошти придбано 45/100 частин житлового будинку №61, розташованого за адресою: м. Херсон, с. Комишани, вул. Нижня, в ОСОБА_3 Про те, що ОСОБА_2 замість договору купівлі-продажу оформила договір дарування, він дізнався після розірвання шлюбу. В добровільному порядку відповідач ОСОБА_2 відмовляється поділити належну їй частину житлового будинку.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник проти позову заперечували.

Відповідач ОСОБА_3В позов визнав та зазначив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 хотіли придбати будинок, тому між ним та ОСОБА_2 (ОСОБА_4А.) було укладено договір дарування спірного будинку.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.

04.07.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір дарування, відповідно до якого остання отримала в дар 45/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, що знаходиться за адресою: м. Херсон, смт. Комишани, вул. Нижня, 61.

Після укладення договору дарування ОСОБА_2 зареєструвала житловий будинок на своє ім'я.

Заочним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 08.05.2014 року, шлюб укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано.

27.05.2014 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 після чого змінила прізвище на "Хурсова"

Згідно зі ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вимогами статті 235 ЦК України визначено, що якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Тобто за удаваними правочином обидві сторони, свідомо, з певною метою, документально оформляють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини, така правова позиція, викладена в пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Виходячи з положень статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до оспорюваного договору дарування від 04.06.2008року, ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар право на частину житлового будинку.

Звертаючись до суду із позовом позивач посилався на те, що вказаний договір є удаваним правочином, оскільки насправді сторони мали на меті укладення договору купівлі - продажу.

В той же час, як за удаваним правочином обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

З вказаного спору Комсомольським районним судом м. Херсона було прийнято рішення, яке переглянуто в апеляційній та касаційній інстанціях. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2016 року скасовані рішення попередніх інстанцій, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи тим, що апеляційний суд вирішуючи спір, взяв до уваги лише пояснення відповідача ОСОБА_3 про те, що він отримав від ОСОБА_4 гроші за будинок, при цьому суд належним чином не перевірив наявність доказів на підтвердження вказаних пояснень, а саме наявність розписки, квитанції чи інших доказів передачі грошових коштів, та не встановив джерело вказаних коштів, крім того, суди першої та апеляційної інстанції, всупереч вимогам ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не звернули увагу на те, що заочним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 08.05.2014 року встановлено відсутність спору з приводу розподілу майна між ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Судом на виконання ухвали ВССУ з'ясовувались вказані питання, в ході чого було встановлено наступні обставини.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 08.05.2014 року справі №667/3182/14-ц встановлено, що на день розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 спір з приводу розподілу майна був відсутній.

Відповідно до розписки складеної ОСОБА_3 06.12.2016 року, встановлено, що він отримав від ОСОБА_6, а не від ОСОБА_2 , 6800 доларів США, за продаж ОСОБА_6 45/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Херсон, смт. Комишани, вул. Нижня, 61.

На підставі викладеного, а також, враховуючи, що ОСОБА_1 не був стороною вказаного договору, а допустимих доказів на підтвердження наміру відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укласти саме договір купівлі-продажу він не надав, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині визнання договору удаваним.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки позивачем не доведено, що житловий будинок №61, розташований за адресою: м. Херсон, с. Комишани, вул. Нижня, належитьна праві спільної сумісної власності йому та ОСОБА_2, то вимога про поділ та визнання права власності на вказаний будинок не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.11, 58, 59,60,61, 88, 208, 209, 213-215,338 ЦПК України, ст. ст. 203,215, 235, 368,655 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_7