АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1027/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

позивача ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_7

представника третьої особи ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 02 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до кредитної спілки "Скарбничка", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_9, про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до КС "Скарбничка", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_9, про визнання кредитного договору недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 вересня 2009 року між ним та КС «Скарбничка» було укладено договір кредиту, за яким він нібито отримав 170000 гривень на будівництво житла на термін 24 місяці з часу отримання кредиту. Додатковим договором від 16 вересня 2011 року було внесено зміни в термін повернення кредиту до 16 вересня 2012 року.

ОСОБА_6 вважає, що дані договори кредиту №88-0909-3/16 від 16.09.2009 року та 16 вересня 2011 року укладені із порушенням вимог законодавства про захист прав споживачів та про діяльність кредитних спілок, оскільки був укладений за відсутності вільного волевиявлення сторін, із застосуванням психічного тиску і обману, не був спрямований на реальне настання правових наслідків, а самі умови договору є несправедливими. В обґрунтування вимог щодо визнання недійним додаткового договору позивач зазначив, що не укладав його, а підпис на договорі виконаний іншою особою.

У звязку з чим просив суд визнати недійсним укладений між ОСОБА_6 та КС «Скарбничка» договір кредиту №88-0909-3/16 від 16.09.2009 року та додатковий до нього договір №1 від 16.09.2011 року.

Рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 02 березня 2017 року позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано недійсним договір кредиту №88-0909-3/16 від 16.09.2009 року та додатковий до нього договір №1 від 16.09.2011 року, які були укладені між ОСОБА_6 та КС «Скарбничка». Зобов'язано ОСОБА_6 повернути на користь КС «Скарбничка» 112 049,79 грн.

Додатковим рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 20 березня 2017 року стягнуто з КС «Скарбничка» в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що оскаржуване рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 02 березня 2017 року прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить змінити рішення, шляхом виключення з резолютивної частини оскаржуваного рішення третю частину, а саме: зобов'язати ОСОБА_6 повернути на користь КС «Скарбничка» 112 049,79 грн. В іншій частині судове рішення залишити без змін. Обґрунтовуючи тим, що за видатковим касовим ордером від 16 вересня 2009 року грошові кошти не йому не передавалися, а підписання договору кредиту не передбачало настання реальних правових наслідків.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Задовольняючи позов ОСОБА_6 до КС "Скарбничка", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_9, про визнання кредитного договору недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що представник КС «Скарбничка» у судовому засіданні надав суду заяву про необхідність застосування наслідків недійсності правочину передбачених ч.1 ст. 216 ЦК, в якій просив стягнути з позивача на користь кредитної спілки суму кредитних коштів, отриманих на виконання договору кредиту. Таким чином визнаючи недійсним договір кредиту, суд зобовязаний за заявою кредитної спілки застосувати наслідки недійсності правочину.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 16.09.2009 року між КС «Скарбничка» та ОСОБА_6 був укладений договір кредиту за яким спілка надала позичальнику кредит в розмірі 170 000 грн. для будівництва житла строком на 24 місяці.

Позичальник сплачує спілці проценти в розмірі 0,% (річних процентів) за кожен день користування кредитом (п.6.1 договору). При порушенні позичальником графіку місячних платежів діюча процентна ставка збільшується на 70 % річних (п.6.3 договору). У випадку не проведення повного розрахунку по договору у строк встановлений п.5.1 даного договору, договір вважається пролонгованим на невизначений строк, при цьому позичальник зобовязаний провести погашення повного боргу за кредитом в семиденний термін з дня предявлення письмової вимоги Спілкою про погашення заборгованості (а.1 п.7.2 договору). У випадку пролонгації договору в порядку вказаному у п.7.2 процентна ставка визначена п.6.1 договору збільшується в три рази на весь період такого прострочення (а.2 п.7.2 договору). При порушенні позичальником терміну розрахунку спілка має право нарахувати пеню у розмірі 0,3% суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки платежу (п.8.1 договору).

Графіком місячних платежів, який є додатком №1 до договору кредиту передбачено внесення ОСОБА_6 щомісячних платежів в сумі 10 551,64 грн.

Згідно видаткового касового ордеру від 16.09.2009 року ОСОБА_6 отримав в касі КС «Скарбничка» грошові кошти в сумі 170 000 грн. за договором кредиту від 16.09.2009 року.

Додатковим договором №1 від 16.09.2011 року до договору кредиту змінено строк надання кредиту з 24 до 36 місяців, а також графік та розмір щомісячних платежів.

Проте, відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 16.12.2016 року зазначений додатковий договір підписаний не ОСОБА_6, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_6

16.09.2011 року між КС «Скарбничка» та ОСОБА_9 був укладений договір поруки, яким забезпечено виконання договору кредиту № 88-0909-3/16 від 16.09.2009 року, що був укладений між СК «Скарбничка» та ОСОБА_6

При розгляді справи в суді першої інстанції було встановлено та не оскаржується сторонами, що на момент укладання договору кредиту ОСОБА_6 не був членом кредитної спілки.

Також встановлено, що в період часу з 31.12.2009 року по 07.07.2010 року на виконання умов договору кредиту на користь КС «Скарбничка» надійшли грошові кошти в сумі 54 772,61 грн.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про кредитні спілки» - кредитна спілка це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.

Прийняття до кредитної спілки проводиться на підставі письмової заяви особи (ч.3 ст. 10 Закону України «Про кредитні спілки»).

Таким чином кредитна спілка (на відміну від банку) не може надавати кредити фізичним особам, які не є її членами (ч.1 ст. 21 ЗУ «Про кредитні спілки»). А обовязковою умовою членства особи у кредитній спілці є подання письмової заяви про вступ у члени спілки.

Оскільки копія заяви не є належним доказом дотримання при прийнятті ОСОБА_6 у члени кредитної спілки вимог ч.3 ст. 10 ЗУ «Про кредитні спілки», суд першої інстанції при розгляді даної справи прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_6 не подавав письмової заяви про вступ до КС «Скарбничка», а отже і не може вважатися її членом, як станом на 16.09.2009 року так і на теперішній час.

Відповідно до ч.1 ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Оскільки укладаючи 16.09.2009 року із ОСОБА_6, який не був її членом, договір кредиту 88-0909-3/16, КС «Скарбничка» не мала ліцензії Національного Банку України на здійснення банківської діяльності, у т.ч. видачі кредитів невизначеному колу фізичних осіб, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що договір кредиту №88-0909-3/16 від 16.09.2009 року між КС «Скарбничка» та ОСОБА_6 є недійсним.

Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст. 236 ЦК).

Суд першої інстанції також прийшов до правильного висновку, що додатковий договір №1 від 16.09.2011 року є похідним від договору кредиту, який підлягає визнанню недійсним, то він також є недійсним і не створює ніяких правових наслідків.

Відповідно до ч.1 ст. 1057-1 ЦК України, у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені ч.1 ст.216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.

Представник КС «Скарбничка» під час розгляду справи в суді першої інстанції в судовому засіданні надав заяву про необхідність, у випадку задоволення судом вимог про визнання договору кредиту недійсним, застосування наслідків недійсності правочину передбачених ч.1 ст. 216 ЦК України.

Таким чином визнавши недійсним договір кредиту, суд зобовязаний за заявою кредитної спілки застосувати наслідки недійсності правочину.

Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно застосував наслідки недійсності правочину, а доводи апелянта в цій частині є не суттєвими та були досліджені судом першої інстанції. ОСОБА_6 не надав допустимих доказів про не отримання ним коштів відповідно до видаткового касового ордеру від 16.09.2009 року та чи здійснений підпис на видатковому касовому ордері про отримання коштів ОСОБА_6 не було предметом дослідження судової почеркознавчої експертизи. А покази свідків, про отримання чи не отримання ОСОБА_6 коштів за договором кредиту, не можуть бути належними доказами.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що сума коштів, яку ОСОБА_6 зобовязаний повернути кредитній спілці в порядку ч.1 ст. 216 ЦК України становить 115 227,49 грн. (170 000 грн. - 54 772,61 грн.).

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору всебічно і повно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінив докази та дав їм належну правову оцінку, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняв обґрунтоване і законне судове рішення.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315, ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 02 березня 2017 року - відхилити, а рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 02 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :