Справа № 611/332/17
Провадження № 2-о/611/27/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇН И

13 квітня 2017 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Коптєва Ю.А.,

за участю секретаря - Ведмідь І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Барвінкове справу за заявою ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, заінтересована особа: Барвінківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,-

в с т а н о в и в:

Заявник звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту смерті матері неповнолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасово окупованій території України.

Для реєстрації факту смерті та отримання свідоцтва про смерть вона звернулася до Барвінківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Проте, орган РАЦС в особі начальника відмовив в реєстрації смерті, посилаючись на те, що лікарське свідоцтво про смерть, є недійсним та не є підставою для здійснення державної реєстрації смерті, а також рекомендував для вирішення даного питання звернутись до суду.

Заявник, посилаючись на те, що встановлення даного факту необхідно їй для реєстрації смерті ОСОБА_4, просила заяву задовольнити.

Заявник в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник заінтересованої особи - начальник Барвінківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в судове засідання не з'явилася, надала заяву в якій просить справу розглядати без її участі, проти задоволення вимог не заперечує.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи що розгляд справи відбувся у відсутність сторін відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд знаходить за необхідне заяву задовольнити, виходячи з наступного.

За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.5 ч.2ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п.7 ч.1ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ст.. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1, виданого 13 липня 2007 року Микитівським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином ОСОБА_4 (а.с.3).

Над малолітнім ОСОБА_2 встановлено опіку та призначено його опікуном ОСОБА_1 (а.с.5).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, причина смерті не встановлена (а.с.6).

Начальник Барвінківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області відмовила у проведенні державної реєстрації смерті, у зв'язку з тим, що у заявника відсутній документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою.

Як вбачається з матеріалів справи, місцем смерті ОСОБА_4 є м. Горлівка Донецької області, причина смерті не встановлена.

За приписами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою.

Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом МОЗ України № 258 від 03.07.2001 року (далі - Інструкція).

Відповідно до положень Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації та результатів розтину.

За правилами ст.1,9,17,18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України; державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків; у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна; громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження та смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Lоizidou v. Тиrкеу», «Сургus v. Тиrкеу»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Моzег v. Thе Republicof Moldova and Russia», «IlasсиаndОthers v. Моldovа and Russia») де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacasе), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ в порядку статті 257-1 ЦПК України.

Заявник не може отримати від закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, що створені за законодавством України, документ встановленої форми про смерть та на його підставі зареєструвати смерть своєї сестри в органах РАЦС на території України, встановлення вказаного факту необхідне заявнику для оформлення державної реєстрації смерті матері ОСОБА_2, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви.

Відповідно до правил ст. 257-1 ЦПК України, якою доповнено ЦПК України на підставі Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» № 990-VIII від 04.02.2016 року, рішення суду про встановлення факту смерті допустити до негайного виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10,11,60,234,235,256,208,213,257-1 ЦПК України, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд, -

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, заінтересована особа: Барвінківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_4, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце смерті - м. Горлівка Донецької області , дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3, причина смерті - не встановлена.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Барвінківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Ю.А. Коптєв