Єдиний унікальний номер 243/6872/17 Номер провадження 22-ц/775/1980/2017
Єдиний унікальний номер 243/6872/17 Головуючий у 1 інстанції Сидоренко І.О.
Номер провадження 22-ц/775/1980/2017 Доповідач Хейло Я.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Хейло Я.В.

суддів: Мірути О.А., Тимченко О.О.

при секретарі Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу Державного підприємства «Словянське лісове господарство» на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом Державного підприємства «Словянське лісове господарство» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року до суду з позовною звернулось ДП «Словянське лісове господарство» до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилався на те, що на балансі ДП «Словянське лісове господарство» знаходиться квартира АДРЕСА_1 (колишня вул. Дибенка) у м. Словянськ. В 1974 році квартиру було надано в користування робітнику підприємства ОСОБА_2, який мешкав у квартирі разом з родиною. Відповідач є сином ОСОБА_2 та був зареєстрований у квартирі як члена сімї наймача. 08.08.2011 року ОСОБА_2 помер. Відповідно до актів від 27.03.2015 року, 28.09.2015 року, 11.04.2016 року, 29.07.2016 року, 10.07.2017 року відповідач безперервно не мешкає в квартирі АДРЕСА_2 більше пяти років. На теперішній час спірна квартира знаходиться у непридатному для проживання стані, відсутні шпалери на стінах, осипається штукатурка зі стін, відсутня електропроводка та освітлюючи пристрої, зруйнована підлога, відсутні радіатори опалення,сантехніка. Відповідач без поважних причин безперервно не мешкає в спірній квартирі понад 6 місяців та не використовує жиле приміщення за призначенням.

Просили суд визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,, таким, що втратив право користування квартирою №4 в будинку № 2 по вулиці Соловяненка (Дибенка) в м. Словянську Донецької області.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2017 року в задоволенні позовних вимог ДП «Словянське лісове господарство» відмовлено.

З таким рішенням не погодився позивач та в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Словянського міськрайонного суду від 10 жовтня 2017 року, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ДП «Словянське лісове господарство».

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, а саме ст.ст. 71, 72 ЖК України.

Зазначають, що всупереч вимогам ч.2 ст.71 ЖК України, відповідач не звертався до ДП «Словянське лісове господарство» з заявою про продовження строку збереження за ним житлового приміщення при його відсутності понад 6 місяців та не надав доказів поважності не проживання у спірній квартирі понад встановлені законом строки.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, рішення суду скасувати.

Відповідач та його представник проти доводів апеляційної скарги заперечували , просили її відхилити, рішення суду залишити без зміни.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

Згідно з довідкою ДП «Словянське лісове господарство» від 10.07.2017 року квартира АДРЕСА_3 знаходиться на балансі ДП «Словянське лісове господарство» з березня 1974 року та була надана у користування робітнику підприємства - ОСОБА_2.

Відповідно до Свідоцтва про смерть серії І-НО №631609 від 26.06.2012 року, 08.08.2011 року помер ОСОБА_2, про що 08.08.2011 року ВДРАЦС по м. Словянську Словянського МУЮ у Донецькій області було складено відповідний актовий запис за №1144.

Відповідач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 та як член сімї значиться зареєстрованим у спірній квартирі на теперішній час , що підтверджується записами з домової книги.

Згідно з актом про безперервне не проживання від 27.03.2015 року в квартирі АДРЕСА_4 ніхто не мешкає на протязі 3 років. Квартира перебуває в занедбаному стані, скло у вікнах відсутнє. Аналогічні акти були складені 28.09.2015 року, 11.04.2016 року, 29.07.2016 року, 10.07.2017 року

Згідно з довідкою КП «БТІ» м. Словянська від 14.08.2017 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.08.2017 року дані відносно зареєстрованих прав власності на квартиру АДРЕСА_2 відсутні.

Відповідно до довідки МСЕК м. Словянська серії АВ №0905196 від 06.06.2017 року ОСОБА_1 з 26.05.2017 року є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням.

27.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до директора ДП «Словянське лісове господарство» з заявою про надання копії ордеру на квартиру АДРЕСА_5 в звязку з необхідністю переоформлення особового рахунку.

Згідно з повідомленням директора ДП «Словянське лісове господарство» від 21.10.2016 року копія ордера та рішення, на підставі яких була отримана квартира АДРЕСА_5 були передані до Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства.

Відповідно до довідки ДП «Словянське лісове господарство» від 20.09.2016 року заборгованість по квартплаті по квартирі АДРЕСА_6 станом на 20.09.2016 року відсутня.

07.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Словянської місцевої прокуратури зі скаргою на дії керівника ДП «Словянське лісове господарство» щодо перешкоджання йому у приватизації квартири АДРЕСА_5.

31.05.2017 року ОСОБА_1 звернувся до директора ДП «Словянське лісове господарство» з заявою про оформлення передачі у приватну власність квартири АДРЕСА_5.

Розпорядженням міського голови м. Словянська від 19.02.2016 № 53р «Про перейменування вулиць, провулків, вїздів та хутору м. Слов'янська» вулицю Дибенка перейменовано на вулицю ОСОБА_3.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції посилався на норми ст. 71, ст. 72 Житлового кодексу України та виходив з того, що відповідач не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 (Дибенка) м. Словянська Донецької області з поважних причин.

Такі висновки суду є законними та обґрунтованими виходячи з наступного.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Відповідно до частини 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985р. №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим це питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Тобто, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за наявності двох умов: по-перше, непроживання у спірному житловому приміщенні на час звернення до суду понад шість місяців, по-друге, таке непроживання має бути без поважних причин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінив докази позивача за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та прийшов до висновку про поважність причин відсутності відповідача у житловому приміщенні понад 6 місяців. Суд оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та відмовив у задоволенні позову.

У позові ДП «Словянське лісове господарство» посилалось на те, що квартира не пригодна для житла: біля неї сміття, відсутні шпалери на стінах, розбиті стекла віконних рам, відсутнє світло, зруйнована підлога та відсутні радіатори опалення, відсутня сантехніка, що виключає можливість постійного мешкання громадян.

Проте незадовільний стан житлового приміщення, в якому зареєстрований відповідач, не є підставою для визнання його таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням, на підставі ст. 71 ЖК України.

Судом встановлено, що відповідач є інвалідом третьої групи, не працює, іншого житла не має, сплачує квартирну плату, мав намір зробити у квартирі ремонт, але через відсутність коштів та початок проведення на території Донецької області антитерористичної операції не має матеріальної можливості це зробити. Крім того, відповідач тривалий час вирішує питання про приватизацію спірної квартири, неодноразово у 2012, 2015 роках звертався до позивача з запитами про надання документів, 31.05.2017 року звернувся до відповідача із відповідною заявою про приватизацію, але останній відмовив йому у вирішенні цього питання та 08.08.2017 року звернувся до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користування квартирою.

Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини "Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров'я й добробуту її самої та її родини".

Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Відповідно до частини 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи зазначене, з урахуванням конкретних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду проте, що відповідач був відсутній у спірній квартирі більш ніж 6 місяців з поважних причин.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не ґрунтуються на законі та не містять посилань на такі факти чи докази, які б давали підстави для перегляду судового рішення.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ДП «Словянське лісове господарство» відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головучий : Судді: