Єдиний унікальний номер 242/1633/17 Номер провадження 22-ц/775/1466/2017
Єдиний унікальний номер 242/1633/17
Номер провадження 22-ц/775/1466/2017
Головуючий у 1 інстанції: Пирогова Л.В.
Доповідач: Мірута О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мірути О.А.,

суддів Соломахи Л.І., Хейло Я.В.,

за участю секретаря Яворського О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 04 липня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ДП «Селидіввугілля», Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Новогродівці Донецької області, правонаступником якого є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

25.01.2017 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ДП «Селидіввугілля», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Новогродівці Донецької області про стягнення моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначив. Під час виконання трудових обов»язків на шахті «1/3 Новогродівська», яка є відокремленим підрозділом ДП «Селидіввугілля», 16.04.2002 року з ним стався нещасний випадок на виробництві. Внаслідок нещасного випадку на виробництві, він отримав трудове каліцтво, за результатами якого складено акт за формою Н1 від 18.04.2002 року. Висновком МСЕК від 24.04.2003 року первинно йому встановлено 15 відсотків стійкої втрати працездатності. Внаслідок отриманої травми він тривалий час знаходився на лікуванні, що порушило його особисті немайнові права, у зв'язку з чим він переніс моральні страждання.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 04 липня 2017 року позов ОСОБА_2 до ДП «Селидіввугілля», Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Новогродівці Донецької області задоволено частково. Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Новогродівці Донецької області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 4500 гривень. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Із вказаним судовим рішенням не погодився відповідач Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Новогродівці Донецької області та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на наступне:

- п. 10 Акту про нещасний випадок за формою Н-1 від 18.04.2002 встановлене порушення потерпілим законодавства з охорони праці;

- розрахунок моральної шкоди позивача не ґрунтується на нормах діючого законодавства та не підтверджується висновками медичних установ;

- матеріали справи не містять жодного документу який би підтверджував, що симптоми позивача, на які він посилається, були відсутні до трудового каліцтва;

- спеціальна норма, якою було передбачено право робітника на відшкодування моральної шкоди за рахунок фонду, втратила чинність, тому її відшкодування не є страховою виплатою незалежно від часу настання страхового випадку.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 03 жовтня 2017 року до участі у справі як правонаступник відповідача у зв'язку із припиненням Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Новогродівці Донецької області залучене Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області ().

У судовому засіданні представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області Сало О.О. доводи апеляційної скарги підстримала, наполягала на її задоволенні.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі ( а.с. 93).

Відповідач ДП «Селидіввугілля» в судове засідання не з»явився , про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без участі його представника ( а.с. 114).

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доводи представника відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області за довіреністю Сало О.О., доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 25.10.2000 року перебував у трудових відносинах з ДВАТ «шахта «1/3 Новогродівська» на посаді підземного прохідника. 25.07.2002 року звільнився за власним бажанням (а.с. 18).

Відповідно копії акту № 12 від 18.04.2002 р. за формою Н 1 з позивачем ОСОБА_2 16.04.2002 року на ДВАТ «шахта « 1/3 Новогродівська» стався нещасний випадок. Комісія дійшла до висновку, що причинами нещасного випадку є залучення до роботи працівників не за професією; порушення паспорту кріплення, а саме: знаходження потерпілого у небезпечній зоні, особиста необережність потерпілого (а.с. 10-11).

Згідно копії довідки Донецької обласної медико-соціальної експертної комісії серії ДОН-04 № 070271 ОСОБА_2 встановлено первинно у зв,язку з трудовим каліцтвом ступінь втрати професійної працездатності 15 відсотків з 24.04.2003 року. (а. с. 12).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у разі, коли право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача до набрання чинності як Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України, так і Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення, то потерпілий має право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соцстраху, незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення, з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Такі висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про охорону праці» в редакції від 21 листопада 2002 року державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно з ч.1 ст.9 цього Закону відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або у разі смерті працівника здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон).

Відшкодування моральної шкоди застрахованим особам незалежно від відшкодування майнової шкоди передбачено статтею 1 Закону, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, є одним із способів захисту особистих немайнових прав працівника.

Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Встановлення Законом обовязку Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку та професійного захворювання (стаття 3).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність заподіяння позивачу моральної шкоди умовами виробництва, що покладає саме на Фонд обовязок відшкодувати цю шкоду незалежно він інших страхових виплат, тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для покладення обов»язку по відшкодуванню моральної шкоди є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що з 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28 грудня 2014 року № 77-VIII, положеннями ч. 8 ст. 36 якого передбачено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, необґрунтовані.

Дійсно, з 1 січня 2015 року Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» викладено в новій редакції.

Але зазначена вище норма є нормою матеріального права, а згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Також відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 1 - 1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV, КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Норми ст. 1, 15, 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин) передбачають обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати моральну шкоду в разі настання страхового випадку.

Вказане підтверджується також роз'ясненням Конституційного Суду України, даним у Рішенні від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування).

Згідно ст.57 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному порядку суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Сукупність наданих позивачем і досліджених судом першої інстанції доказів підтверджують факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок отриманої травми, у зв'язку з якою 24.04.2003 року МСЕК вперше встановила позивачу втрату 15% професійної працездатності.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтовано встановленого факту та розміру моральної шкоди стосуються фактично оцінки доказів судом першої інстанції.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції врахував характер та обсяг фізичних, душевних страждань, яких зазнав позивач, врахував характер немайнових втрат, їх тривалість, стан здоровя, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, неможливість відновлення попереднього стану і обґрунтовано встановив суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 4500 грн., що повністю відповідає вимогам чинного законодавства, а також засадам розумності, виваженості та справедливості.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Згідно ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.,0

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи відповідача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Новогродівці Донецької області, правонаступником якого є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 04 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: