Провадження № 2/200/1217/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" березня 2017 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

при секретарі: Санжаровській Я.В.

за участю позивача: ОСОБА_1

представників відповідача: ОСОБА_2,

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селянського (Фермерського) господарства «Жовтневе» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої здоровю,-

В С Т А Н О В И В:

06 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Селянського (Фермерського) господарства «Жовтневе» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої здоровю.

В обґрунтування позову зазначив, що в серпні 2015 року він, шукаючи роботу, натрапив на обяву, опубліковану на Інтернет сайті «Slando» про пошук працівників для розфасування продукції. Зателефонувавши за номером, вказаним в обяві та домовившись про співбесіду, позивач 05 серпня 2015 року приїхав за адресою вул. Розїзна, 26а у м. Дніпропетровськ, де його зустріла служба охорони підприємства та пропустила на територію підприємства. Пройшовши близько 15 метрів по території підприємства, на позивача напав собака (порода: кавказька вівчарка) та нанесла травму рану середньої третини гомілки. Працівниками ветеринарної клініки, яка знаходиться неподалеку, позивачу було надано первинну медичну допомогу та викликано швидку. В 16-й міській клінічній лікарні м. Дніпропетровська йому було накладено шви на рану та здійснено щеплення від сказу. Після 14 днів в хірургії позивача було виписано з лікарні і він звернувся до відповідача з вимогою відшкодувати витрати на ліки, але отримав відмову. Окрім матеріальної шкоди, позивачу заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в тому, що він став боятися собак, в нього депресивний стан, він не виходить на вулицю, не може влаштуватися на роботу, у нього шрам, якого доведеться соромитися все життя. Розмір моральної шкоди оцінює в 30000 грн.

З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача заподіяну шкоду його здоровю внаслідок укусу службовою собакою приватного підприємства «Жовтневе» у розмірі 2000 грн. та компенсацію за заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 30000 грн.

Відповідач надав письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що СФГ «Жовтневе» не мало будь-яких угод з охоронними організаціями, штатним розкладом не передбачена служба охорони, доводи позивача про те, що він знайшов обяву на Інтернет сайті «Slando» про пошук працівників, не відповідають дійсності, оскільки в 2015 році наймані працівники на підприємстві були відсутні. Вважає, що позивачем не надано доказів в обґрунтування своїх вимог, просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі.

Суд, дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку.

Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3).

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16», ОСОБА_1 знаходився в стаціонарі хірургічного відділення з 05.08.2015 по 19.08.2015 року з захворюванням: Укушені рани середньої третини правої гомілки (відомою собакою). Зі слів хворого, травма побутова, 05.08.2015 року близько 8.30 біля підприємства РСУ Самарського району, покусан відомою собакою (а.с. 8).

Згідно наявних у справі копій чеків, на медикаменти та перевязочні засоби витрачено 403,83 грн.

Статтею 131 ЦПК України визначено порядок подання доказів. Так, сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті; докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин; сторони до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті, зобов'язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору.

Відповідно до статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Таке сприяння полягає у роз'ясненні особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов'язків, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що змагальність - один із найбільш важливих конституційних принципів сучасного судочинства. Він розкриває "джерело енергії" процесу та створює умови для всебічного та повного дослідження обставин справи та постановлення судом обґрунтованого та законного рішення.

В силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов'язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.

В цивільному судочинстві змагальність виявляється в тому, що:- дії суду залежать від вимог позивача та заперечень відповідача; - суд вирішує справу в межах заявлених вимог та на підстав наданих йому доказів; - особи, які беруть участь у справі, займають активне становище щодо інших учасників процесу та суду; - сторони самостійно визначають, які саме докази подавати суду, а які притримати; - кожна особа зобов'язана доказати факти, на які вона посилається; - у разі невиконання процесуальних обов'язків або нездійснення процесуальних прав для особи настають небажані для неї правові наслідки.

Основний зміст принципу змагальності наведено у п. 3 ст 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. … З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду».

Таким чином, закон зобовязує потерпілого (позивача за позовом про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки) надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Однак, з наданих позивачем доказів не можливо встановити, чи відбувся напад собаки на території відповідача, хто власник собаки, неможливо встановити навіть, де знаходився позивач на момент нападу, оскільки з єдиного наданого позивачем доказу виписки із медичної карти - вбачається, що напад собаки відбувся біля підприємства РСУ, в той час як вимоги предявлено до СФГ «Жовтневе».

Крім того, з наданої відповідачем довідки за підписом голови СФГ «Жовтневе» ОСОБА_4 вбачається, що в 2015 році найманих працівників на підприємстві не було (а.с. 27), що спростовує доводи позивача стосовно того, що він прибув до відповідача по оголошенню про пошук працівників.

Будь-які угоди з охоронними агентствами відсутні та штатним розкладом не передбачена служба охорони на підприємстві СФГ «Жовтневе» (а.с. 28).

Частина 4 статті 60 ЦПК України забороняє здійснювати доказування через припущення, тобто твердження, які самі по собі потребують доведення. Пленум Верховного Суду України у ч. 11 постанови N 14 від 18.12.2009 р. наголошує, що суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Жодного доказу в обґрунтування своїх вимог та доводів позивачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, та те що позивачем по справі не доведено, що саме відповідач є завдавачем шкоди, або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Селянського (Фермерського) господарства «Жовтневе» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої здоровю відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання копії рішення, через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Головуючий-суддя: Е.В. Женеску