Головуючий суду 1 інстанції - Ткач О.В.
Доповідач - Авалян Н.М.
Справа № 431/3195/16-ц
Провадження № 22ц/782/703/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року місто Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Авалян Н.М.

суддів - Орлова І.В., Стахової Н.В.

за участю секретаря - Подрябінкіна Я.Г.

позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 06 вересня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

встановив

12 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, який уточнила та просила стягнути з ОСОБА_4 в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя компенсацію 1/2 частки вартості придбаного в період шлюбу та проданого без її згоди відповідачем після розірвання шлюбу автомобіля марки Citroen у розмірі 115000 грн.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 06 вересня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1/2 частку грошових коштів, як спільного сумісного майна подружжя, що складає 25000 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 судовий збір на користь ОСОБА_2 у розмірі 35,34 грн. та на користь держави у розмірі 37,69 грн.

Позивачка з рішенням суду не погоджується, вважає його незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її позову у повному обсязі.Загалом доводи апеляційної скарги обґрунтовані незгодою позивачки з оцінкою автомобіля, від якої залежить компенсація вартості її частки у спільному сумісному майні.

В судовому засіданні позивачка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Відповідач в судове засідання не з'явився, але його неявка відповідно до частини 1 статті 305 Цивільного процесуального кодексу України не перешкоджає апеляційному розгляду справи з огляду на те, що він завчасно, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та надавши оцінку правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу України вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти, які підтверджуються матеріалами справи.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 2007 року.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей.

В серпні 2014 року сторони припинили спільне проживання, а рішенням Тернопільського міськрайонного суду м.Тернополя від 24 лютого 2016 року шлюб сторін розірвано.

02 серпня 2011 року відповідач за кредитні кошти придбав автомобіль НОМЕР_1 марки Citroen колір Plate standard blanc banquise, іноземного виробництва вартістю 143200 грн.

Для купівлі автомобіля відповідач уклав з ПАТ КБ «Правекс-банк» кредитний договір № 4579-009/11Р від 04 серпня 2011 року та отримав кредит у розмірі 114560 грн. В той же день позивачка уклала з ПАТ КБ «Правекс-банк» договір поруки № 4579-009/11Г.

25.01.2016 року відповідач виконав всі зобовязання за кредитним договором.

06 травня 2016 відповідач продав спірний автомобіль громадянці ОСОБА_6 за 50000 грн. на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 149/3/1444/2016, після чого автомобіль був знятий з реєстрації за власником ОСОБА_4

До правовідносин сторін суд першої інстанції застосував норми Сімейного кодексу України, які регулюють право спільної сумісної власності подружжя (статті 60, 65, 69, 70, 71) та, задовольняючи позов частково, виходив з того, що автомобіль є спільним сумісним майном подружжя, в якому частки кожної з сторін є рівними у разі поділу. Однак, оскільки автомобіль є річчю неподільною та був проданий, його поділ неможливий.

Визначаючи вартість 1/2 частки автомобіля у розмірі 25000 грн., суд виходив з ціни, за якою автомобіль був проданий відповідачем та не взяв до увагу оцінку автомобіля, проведену на підставі ухвали суду, відповідно до якої ринкова вартість автомобіля становить 294990 грн. При цьому суд виходив з того, що позивачка, вважаючи ціну продажу автомобіля фіктивною, не оспорила договір купівлі-продажу.

Апеляційний суд повністю не може погодитись з висновками суду, оскільки виходячи з встановлених фактичних обставин, для правильного вирішення справи суду необхідно було встановити дату припинення шлюбу сторін, а також встановити, за рахунок кого з подружжя здійснювалось погашення їх спільного боргу за автомобіль, чи не вносились відповідачем його особисті кошти в рахунок погашення кредитного зобов'язань, чи не змінився розмір компенсації внаслідок відчуження спільного сумісного майна з урахуванням внесених у рахунок виконання спільного боргу іншим із подружжя особистих коштів. На це суд першої інстанції уваги не звернув та допустив неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Допущена судом неповнота з'ясування обставин була усунута під час апеляційного розгляду справи.

Встановлено, що шлюб сторін припинено 09 березня 2016 року (з дати набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу), що відповідає частині 2 статті 114 Сімейного кодексу України.

Кредитні кошти, отримані відповідачем на придбання автомобіля, були виплачені в період з 02 вересня 2009 року по 25 січня 2016 року, тобто в період шлюбу сторін, у зв'язку з чим за змістом статті 60 Сімейного кодексу України погашення кредиту здійснено за спільні сумісні кошти подружжя

Сторони визнають, що вони спільно не проживали з серпня 2014 року, але відповідачем не ставилось питання про те, що частково на погашення кредиту ним витрачені особисті кошти. Позивачка посилалась на те, що частково вона також частково самостійно здійснювала погашення кредиту, але довести цього не може.

У зв'язку з цим висновок суду про те, що придбаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, в якому частки сторін є рівними, є правильним і з цим висновком погоджуються обидві сторони.

Однак, не можна погодитись з висновком суду про те, що компенсація вартості частки позивачки в автомобілі відповідно до закону визначається, виходячи з ціни його продажу.

Представник відповідача не заперечував, що автомобіль був проданий відповідачем без погодження з позивачкою ціни продажу. Письмова згода позивачки на продаж автомобіля за ціною 50000 грн. не надавалась. Не заперечує, що автомобіль був проданий за заниженою ціною, оскільки машина зареєстрована в м.Донецьк, який зараз знаходиться на непідконтрольній Україні території, що знизило її вартість на ринку. Пояснення в цій частині представника відповідача узгоджується з оголошенням відповідача в Інтернеті про продаж автомобіля, в якій він зазначав продажну ціну в 10000 доларів США. Ставити під сумнів ціну продажу автомобіля суд не вправі, оскільки договір купівлі продажу є чинним та не оспорюється.

За даних обставин для правильного вирішення справи суд повинен виходити не з ціни продажу автомобіля, а виходячи з оцінки вартості майна на момент вирішення справи, яка погоджена сторонами, а у разі відсутності такої згоди, виходячи з експертної вартості (така правова позиція висловлена в пунктах 20, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції сторони не досягли згоди щодо дійсної ринкової вартості автомобіля, у зв'язку з чим для оцінки автомобіля судом була призначена судова автотоварознавча експертиза. Але в порушення приписів статей 143,144 Цивільного процесуального кодексу України проведення судової експертизи було доручено не експертній установі або судовому експерту, а суб'єкту оціночної діяльності, який не є судовим експертом. На виконання ували суду був наданий не висновок судового експерта, а звіт про оцінку транспортного засобу, який не може вважитись висновком судової автотоварознавчої експертизи.

На цю обставину суд звернув увагу сторін під час апеляційного розгляду справи. Сторони не на полягали на проведенні судової експертизи з оцінки автомобіля та просили розглянути справу на підставі тих доказів, які були надані.

Для визначення справедливої вартості автомобіля апеляційний суд виходить з його оцінки, визначеної в договорі купівлі-продажу автомобіля (143200 грн.), оскільки саме ця оцінка була погоджена подружжям, які погодились придбати автомобіль за вказаною ціною, для чого відповідач отримав кредит, а позивачка виступила його поручителем. Доказів того, що на момент вирішення справи вартість автомобіля є іншою, сторони суду не представили. Тому суд вважає зазначену оцінку автомобіля справедливою вартістю майна. Відповідно частка позивачки у вартості автомобіля становить 71600 грн. (143200 грн. : 2).

У зв'язку з цим рішення суду підлягає зміні - збільшенню присудженої судом вартості компенсації з 25000 грн. до 71600 грн.

В зв'язку із зміною рішення суду підлягають перерозподілу витрати по сплаті судового збору, виходячи з заявленої в позовній заяві ціни позову, ставок судового збору на момент звернення до суду з позовом, та ставок судового збору за подання апеляційної скарги, встановлених Законом України "Про судовий збір". Розподіл судових витрат відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України здійснюється виходячи з пропорційності задоволених позовних вимог (48%). За змістом пункту 4 частини 3 статті 79 Цивільного процесуального кодексу України до судових витрат, які також підлягають пропорційному розподілу, відносяться витрати позивачки на оплату вартості оцінки майна, яка здійснена на підставі ухвали суду у розмірі 600 грн.

Підсумовуючи наведене, керуючись пунктом 2 частини 1 статті 307, пунктами 3,4 частини 1, частинами 2,3, статті 309, статтями 313, 315, 317, 319, 323-325, 327 Цивільного процесуального кодексу України,

вирішив

Задовольнити частково апеляційну скаргу ОСОБА_2.

Змінити рішення Старобільського районного суду Луганської області від 06 вересня 2017 року про часткове задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя в частині розміру компенсації ? частки у спільному сумісному майні подружжя, яку стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 - з 25 000 гривень до 71 600 гривень.

Скасувати рішення в частині розподілу судових витрат и ухвалити нове рішення, яким:

стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у відшкодування судових витрат 1156 гривень 30 копійок, з яких 784 гривні 30 копійок - витрати по сплаті судового збору та 372 гривні - витрати по сплаті вартості оцінки майна;

стягнути судовий збір на користь держави: з ОСОБА_4 - у розмірі 912 гривень 95 копійок та з ОСОБА_2 - у розмірі 559 гривень 55 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Авалян Н.М.

Судді Орлов І.В.

Стахова Н.В