АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/859/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар Задвірний В.І.,

з участю апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 МВС України в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України, Хмельницької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси», ОСОБА_4 про відшкодування шкоди з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

Звертаючись в суд з даним позовом ОСОБА_1 зазначив, що 20.06.2010 року водій ОСОБА_5 вчинив ДТП на належному йому мікроавтобусі IVECO, д.р.н. ВХ5622АІ. 05.08.2010 року слідчим ВР ДТП СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5 було порушено кримінальну справу за ч. 1 ст. 286 КК України. Постановою слідчого від 18.08.2010 року належний позивачу транспортний засіб було визнано речовим доказом в кримінальній справі та поміщено на арештмайданчик ВДАІ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області, який розташований по вулиці Купріна, в м. Хмельницькому.

В подальшому він неодноразово звертався до посадових осіб щодо повернення йому мікроавтобуса з метою використання в роботі, оскільки не було спору щодо механізму заподіяння механічних ушкоджень на автомобілях, не було предявлено і цивільного позову в кримінальній справі, однак йому було відмовлено.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.05.2013 року, який було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 23.07.2013 року, ОСОБА_5 було виправдано по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за відчутністю в його діях складу злочину та постановлено передати ОСОБА_1 вищевказаний мікроавтобус.

Однак на його неодноразові письмові звернення до керівництва ОСОБА_3 МВС України в Хмельницькій області, Хмельницької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси», він отримав відмови з посиланням на необхідність оплатити вартість зберігання транспортного засобу на спецмайданчику.

За встановлених обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути солідарно з усіх відповідачів 1 266 885 грн. 11 коп. збитків у вигляді неотриманого доходу за весь період перебування належного йому мікроавтобуса IVECO, д.р.н. ВХ5622АІ на штрафмайданчику, з 10.06.2010 року по 14.03.2014 року, посилаючись на норми ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду»; 33 912 грн. збитків внаслідок пошкодження автомобіля під дією атмосферних явищ за час перебування автомобіля на арештмайданчику з урахуванням рівня інфляції за вказаний період (грудень 2013 року січень 2016 року), 181,5% - 61 550 грн. 28 коп.; 5 670 грн. 10 коп. на ремонт автотранспорту; 456,01 грн. на відшкодування витрат на проїзд до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ для прийняття участі в судовому засіданні; 150 000 грн. моральної шкоди та 20 000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13 березня 2017 року у задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обємі.

На підтвердження доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд допустив порушення вимог матеріального та процесуального права, неправильно та неповно встановив обставини справи, провів оцінку доказів з порушенням вимог ЦПК України.

В судовому засіданні апелянт та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Представники відповідачів в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, які зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, в звязку з чим оспорюване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Судом встановлено, що 20.06.2010 року відбулася ДТП за участю належного позивачу ОСОБА_1 мікроавтобуса IVECO, д.р.н. ВХ5622АІ під керуванням водія ОСОБА_5,та автомобіля Daewoo Lanos під керуванням водія ОСОБА_6

23.06.2010 року по даному факту було порушено кримінальну справу, а 05.08.2010 року слідчим ВР ДТП СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5 було порушено кримінальну справу за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, 13.08.2010 року було предявлено обвинувачення.

Відповідно до обвинувачення 20.06.2010 року під час перевезення пасажирів по маршруту №38 «Озерна-Гречани» водій мікроавтобуса маршрутного таксі ОСОБА_5 допустив порушення правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулося зіткнення з іншим автомобілем, двоє пасажирів отримали тілесні ушкодження.

Постановою слідчого ВР ДТП СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області ОСОБА_4 від 18.08.2010 року автомобіль IVECO, д.р.н. ВХ5622АІ, було визнано речовим доказом та поміщено на арештмайданчик ВДАІ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області, що розміщений по вулиці Купріна в м. Хмельницькому, до вирішення справи по суті.

Відповідно до акту приймання-передачі на тимчасове зберігання транспортного засобу на арештмайданчику м. Хмельницького від 01.05.2012 року, Хмельницька філія ДП МВС України «Інформ-Ресурси» прийняла на тимчасове зберігання від ВДАІ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області вищевказаний транспортний засіб з ознаками механічних пошкоджень внаслідок ДТП.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.05.2013 року, який було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 23.07.2013 року, ОСОБА_5 було виправдано за ч. 1 ст. 286 КК України в звязку з відсутністю складу злочину, спірний автомобіль передано ОСОБА_1

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність з надання послуг перевезення пасажирів маршрутними транспортними засобами, зокрема мікроавтобусами, по маршруту №38 «Гречани-Озерна» в м. Хмельницькому.

Підтвердженням цього є ліцензія серії АГ №593797 від 27.12.2011 року із вказівкою про необмежений строк її дії, ліцензійна картка до ліцензії серії АВ№308772 зі строком дії з 19.01.2007 року по 26.12.2011 року, договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування в режимі руху маршрутного таксі від 14.01.2009 року по 25.11.2011 року, договір про спільну діяльність від 02.01.2013 року на перевезення пасажирів, укладений між ЗАТ «Хмельницьке таксі» та ОСОБА_1

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин щодо реальної можливості отримання прибутку від експлуатації транспортного засобу; відсутні обєктивні дані, які б вказували на те, що в діях відповідачів є протиправна поведінка, та причинний зв'язок між такою поведінкою та шкодою, що є обовязковою умовою для настання відповідальності за ст. 1166 ЦК України. Відсутні також і підстави для застосування до спірних правовідносин Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду», оскільки позивач не входить до субєктного складу осіб, на яких розповсюджується дія цього Закону. Не підлягають застосуванню до спірних правовідносин також і норми ст.ст. 1174, 1176, 1192 ЦК України. ОСОБА_1 в позові ставить питання про стягнення шкоди з усіх відповідачів солідарно, хоча, приймаючи до уваги обставини справи, позовні вимоги слід було предявити до держави Україна.

Однак такі висновки суду не можна визнати обґрунтованими.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх службових повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Отже, поняття збитків передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Збитки позивача полягають не в його реальних витратах, які він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права (постанова Верховного Суду України від 18.05.2016 року, справа №6-237цс16).

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті-така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Оскільки в даній справі встановлено, що підставою для відшкодування шкоди є дії та бездіяльність слідчого, посадових осіб органів МВС, державного підприємства щодо власника транспортного засобу, тому відсутні спеціальні підстави для застосування ст. 1176 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 25.05.2016 року, справа №6-440цс16).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення збитків та відповідних доказів її заподіяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 КПК України в редакції 1960 року, вирок місцевого суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляцій, а вирок апеляційного суду - після закінчення строку на подання касаційної скарги, якщо його не було оскаржено. У разі подачі апеляцій, касаційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи відповідно апеляційною чи касаційною інстанцією, якщо інше не передбачено цим Кодексом. У разі якщо оскаржено тільки частину вироку або якщо засуджено декількох підсудних, а вирок оскаржено щодо одного з них, вирок в інших частинах або щодо інших засуджених осіб законної сили не набирає до моменту винесення апеляційною чи касаційною інстанцією ухвали.

Обвинувальний вирок виконується після набрання ним законної сили. До набрання вироком законної сили засуджений, який перебуває під вартою, не може бути переведений в місця позбавлення волі, що знаходяться в іншій місцевості. Виправдувальний вирок і вирок, що звільняє підсудного від покарання, виконуються негайно після проголошення вироку. Якщо підсудний перебуває під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання.

Постановою КМУ «Про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках» від 17.12.2008, № 1102, встановлено, що цей Порядок визначає процедуру тимчасового затримання, зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках та їх повернення.

Тимчасове затримання транспортного засобу уповноваженою особою Державтоінспекції проводиться у випадках, передбачених статтею 265 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставлення на спеціальниймайданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху.

Транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більш як на три дні з дати такого затримання.

Строк затримання транспортного засобу обчислюється з моменту складення протоколу про адміністративне правопорушення або акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, а строк зберігання - з моменту доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку.

Водій, власник (співвласник) тимчасово затриманого транспортного засобу, крім транспортного засобу боржника, що перебуває на спеціальному майданчику чи стоянці, має право доступу до нього в присутності особи, відповідальної за зберігання такого транспортного засобу.

Повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред'явлення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

За транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці Державтоінспекції справляється плата у встановленому спільним наказом МВС, Мінфіну та Мінекономіки розмірі.

Спори, пов'язані із шкодою, що заподіяна тимчасово затриманому транспортному засобу і майну, яке перебуває в ньому, під час транспортування або зберігання на спеціальному майданчику чи стоянці, розв'язуються в установленому законодавством порядку.

З аналізу вищевказаних норм слід зробити висновок про те, що дії відповідачів ОСОБА_3 МВС України в Хмельницькій області та Хмельницької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» щодо передачі та зберігання належного позивачу транспортного засобу на штрафмайданчику Хмельницької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» є незаконними, оскільки мікроавтобус IVECO, д.р.н. ВХ5622АІ, на дату його передачі на штрафмайданчик Хмельницькій філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» від ВДАІ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області 01.05.2012 року мав статус речового доказу в кримінальній справі, і у відповідності з вимогами ст.ст. 78, 79 КПК України в редакції 1960 року міг бути переданий на зберігання відповідному підприємству, установі, організації до вирішення справи в суді.

За таких обставин вимогу посадових осіб ОСОБА_3 МВС України в Хмельницькій області та Хмельницької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» до власника транспортного засобу, ОСОБА_1 про оплату вартості перебування мікроавтобуса на штрафмайданчику, як необхідна умова для повернення транспортного засобу його власнику, слід визнати незаконною.

На підтвердження вказаних обставин свідчать письмові відповіді керівництва ОСОБА_3 МВС України в Хмельницькій області та Хмельницької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» на неодноразові звернення ОСОБА_1 про повернення йому автомобіля (заяви позивача від 29.10.13., 04.12.13., 12.12.13., 25.12.13., 16.01.14., письмова відповідь заступника начальника УДАІ в Хмельницькій області ОСОБА_7 від 25.12.13., письмова відповідь директора Хмельницької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» ОСОБА_8 від 16.01.14., лист заступника начальника ОСОБА_3 МВС України в Хмельницькій області від 18.02.14.).

В той же час в справі міститься доповідна директора Хмельницької філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» ОСОБА_8 на імя начальника УМВС України в Хмельницькій області ОСОБА_9 щодо підстав для відмови у видачі ОСОБА_1 спірного автомобіля з резолюцією про необхідність повернення транспортного засобу власнику безоплатно, як такого, що є речовим доказом, відповідно до рішення суду (а.с. 178).

За встановлених вище обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення збитків відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України за період з дати набрання виправдувальним вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.05.2013 року законної сили, тобто з 23.07.2013 року, і до дня фактичного повернення транспортного засобу власнику 14.03.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 212 вказаного Кодексу встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Справа містить надані позивачем розрахунки збитків, які були йому завдані в звязку з несвоєчасним поверненням транспортного засобу, проведені на підставі даних, що безпосередньо стосуються вказаного питання, зокрема, тарифи пасажирських перевезень, графіки руху маршрутних таксі по маршруту №38 «Гречани-Озерна», середня кількість пасажирів у відповідні години перевезень.

Оскільки ці докази безпосередньо стосуються предмету спору, містять неспростовану інформацію по спірному питанню, у відповідності з вимогами ст.ст. 58, 59 ЦПК України, ч. 2 ст. 176 ЦК України, колегія суддів приймає їх в якості належних та допустимих доказів заподіяння позивачу збитків та їх розміру і приходить до висновку про необхідність стягнення 245 012 грн. 56 коп. з держави Україна за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку казначейської служби.

При розрахунку суми відшкодування суд бере до уваги період незаконного утримання транспортного засобу ОСОБА_1 з 23.07.2013 року, і до дня фактичного повернення транспортного засобу власнику, 14.03.2014 року, що становитиме 8 місяців і 37 днів, розмір збитків, нарахований позивачем за відповідний період 2013 року та 2014 року, 395475 грн. та 107076,70 грн. відповідно: (395475:12=32956 грн./міс. х 6 міс. =197736 грн.; 32956:30=1098,54 грн./день х 23 дня = 25266,42 грн.; 197736+25266,42=223002 грн. 42 коп.; 107076,70:12=8923,06 грн./міс. : 30=297,43 грн./день.; 2міс. х 8923,06=17846,12 грн.; 14 дн. Х 297,43 грн.=4164,02 грн.; 17846,12+4164,02=22010,14 грн.+223002,42 грн.=245012,56 грн.).

Оскільки судом встановлено порушення права позивача, що призвело до заподіяння йому моральної шкоди, що зумовило докладання додаткових зусиль для відновлення порушеного права, зміною в звязку з цим звичайних умов життя, навколишньої обстановки, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань, повязану з втратою можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, тривалість порушення права, діючи у відповідності з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, на користь ОСОБА_1 підлягає стягнення 3000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги в частині стягнення 33912 грн. збитків внаслідок пошкодження автомобіля під дією атмосферних явищ за час перебування автомобіля на штрафмайданчику з урахуванням рівня інфляції 61550,28 грн., 5670,10 грн. на ремонт транспортного засобу та 20000 грн. витрат на правову допомогу не підлягають до задоволення в звязку з недоведеністю цих обставин.

Висновок №046/1/12/2013 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля від 23.06.2010 року містить визначення ринкової вартості транспортного засобу та розміру збитку внаслідок пошкодження автомобіля в ДТП. Встановити наявність пошкоджень мікроавтобуса за період його перебування на штрафмайданчику внаслідок дії атмосферних процесів не вбачається можливим.

Вимога про відшкодування витрат на поїздку ОСОБА_1 до суду касаційної інстанції в розмірі 456,01 грн. (220,06+235,95) не підлягає до задоволення, оскільки порядок відшкодування судових витрат регламентований ст. 85 ЦПК України і не передбачає можливість вирішення питання судових витрат, які були понесені в іншій справі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задоволити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 245 012 грн. 56 коп. збитків та 3000 грн. моральної шкоди. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10 Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія 33