Ухвала

іменем україни

4 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення», Нікопольської міської ради про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулась із зазначеним позовом до комунального підприємства «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» (далі - КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення»), Нікопольської міської ради про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що у період з 1 червня 2009 року по 13 вересня 2012 року перебувала у трудових відносинах з КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення».

Згідно із наказом директора КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» від 31 серпня 2012 року № 64-к звільнена з посади бухгалтера 13 вересня 2012 року за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

У вересні 2012 року Нікопольська міська рада Дніпропетровської області прийняла рішення про передачу всього нерухомого майна від КП «Нікопольска міська мережа вуличного освітлення» до іншого комунального підприємства і 9 листопада 2012 року рішенням № 60-24/IV припинила діяльність та ліквідувала КП «Нікопольска міська мережа вуличного освітлення».

У день звільнення з позивачем не проведено остаточного розрахунку, у зв'язку із чим вона просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути солідарно з відповідачів заробітну плату у сумі 13 102 грн24 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 вересня 2012 року по 31 грудня 2015 року у сумі 137 282 грн40 коп.; допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Рішенням Нікопольського міського суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено з КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 вересня 2012 року по 31 грудня 2015 року у сумі 137 282 грн40 коп.

У іншій частині заявлених вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 1 червня 2009 року ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення».

Згідно із наказом директора КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» від 31 серпня 2012 року № 64-к вона звільнена з посади бухгалтера 13 вересня 2012 року за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

При звільненні з позивачем не було проведено повного розрахунку.

У вересні 2012 року Нікопольська міська рада Дніпропетровської області прийняла рішення про передачу всього нерухомого майна від КП «Нікопольска міська мережа вуличного освітлення» до іншого комунального підприємства і 9 листопада 2012 року рішенням № 60-24/IV припинено діяльність та ліквідовано КП «Нікопольська міська мережа вуличного освітлення»; строк для заявлення кредиторами вимог визначений до 20 січня 2013 року.

Згідно із судовим наказом Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 7 вересня 2012 року з КП «Нікопольска міська мережа вуличного освітлення» на користь ОСОБА_1 стягнено заробітну плату у розмірі 13 102 грн25 коп.

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції від 9 жовтня 2012 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного судового наказу, а постановою від 21 листопада 2012 року - закінчено виконавче провадження у зв'язку з ліквідацією юридичної особи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 2 ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до довідки КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» від 2 лютого 2015 року № 02/02/03, виданої ліквідатором, станом на 2 лютого 2015 року заборгованість із заробітної плати ОСОБА_1 становить 13 102 грн25 коп.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на корить працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дав підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із заробітної плати з Нікопольської міської ради Дніпропетровської області є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки боржником із виплати заробітної плати є КП «Нікопольска міська мережа вуличного освітлення», у трудових відносинах з яким вона перебувала. Стягнена на підставі судового наказу сума заборгованості із заробітної плати має бути задоволена саме КП «Нікопольска міська мережа вуличного освітлення» у порядку, визначеному чинним законодавством.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правомірно погодився з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 13 вересня 2012 року по 31 грудня 2015 року у розмірі 137 282 грн 40 коп. та відмову в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, оскільки вона стягнення з відповідача КП «Нікопольска міська мережа вуличного освітлення» судовим наказом Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 7 вересня 2012 року.

Крім того, апеляційним судом з наявного у матеріалах справи Статуту КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення», яке є самостійною юридичною особою, встановлено, що до компетенції Нікопольської міської ради як засновника вказаного підприємства не входить обов'язок зі сплати заборгованості із заробітної плати працівникам вказаного комунального підприємства. Натомість, цим Статутом визначено, що КП «Нікопольська міська електрична мережа вуличного освітлення» самостійно укладає трудові договори та несе відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах наданого йому на праві повного господарського відання майна.

Встановивши зазначені обставини, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для покладення на Нікопольську міську раду обов'язку щодо сплати на користь позивача заборгованості із заробітної плати.

Доводів щодо неправильності розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні касаційна скарга не містить, тому у цій частині законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень колегією суддів суду касаційної інстанції не перевірялась.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки яких доводами касаційної скарги не спростовані, тому касаційна скарга відповідно до положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України підлягає відхиленню, а оскаржувані судові рішення - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко

Судді: О.В.Кадєтова

В.О.Кузнєцов