Справа № 473/2973/17
РІШЕННЯ

іменем України

"18" жовтня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючої - судді Висоцької Г.А.

при секретарі - Радєвій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору : Возненсенський районний відділ Управління державної міграційної служби України в Миколаївської області про визнання особіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

08.09.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 3 по вулиці Кутвицького у м. Вознесенську Миколаївської області.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що він перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 з 1984 року по квітень 1992 року. Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В будинку відповідач ОСОБА_3 зареєструвалася з дозволу його батька, який був власником зазначеного нерухомого майна в 1984 році, а ОСОБА_3- 14.05.1992 року. Обидва відповідачі фактично в цьому будинку не проживають: ОСОБА_3 з 2000 року, ОСОБА_3 з травня 2014 року за власним бажанням., кожен живе своїм життям.

22.04.2000 році помер його батько ОСОБА_4, попередній власник вищезазначеного будинку і йому в порядку спадкування перейшов вказаний будинок як єдиному спадкоємцю.

Посилаючись на те, що відповідачі є членами сімї колишнього власника житла, їх речей там немає, а їх реєстрація в зазначеному будинку створює йому, як власнику перешкоди в користуванні, утриманні та розпорядженні житлом, при сплаті комунальних послу та оформленні субсидії потрібно доводити, що відповідачі будучі зареєстровані за вказаною адресою фактично там не проживають, просив позов задовольнити.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 не зявилися про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_3, в судове засідання не зявились про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечують.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору : Вознесенський районний відділ управління ДМС України у Миколаївській області, в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до положень ст. 11 ЦПК України, судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 04.09.2009 року посвідченим державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, спадкоемцем майна ОСОБА_4, є його син ОСОБА_1 ( а.с.8).

Згідно будинкової книги на будинок № 3 по вулиці Кутвицького в м. Вознесенську Миколаївської області в зазначеному житловому будинку зареєстрованими значаться в тому числі ОСОБА_3, ОСОБА_3В.(а.с.10-13).

Відповідно до довідки про склад сімї від 16.08.2017 року, виданою Головою вуличного комітету відповідачі зареєстровані, але не проживають у ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, з 2000 року, ОСОБА_3 з 2014 року (а.с. 14).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 29.04.1992 року серія № 439137 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано ( а.с13).

Отже, наслідком зазначених обставин є створення позивачу перешкод у користуванні належним їй будинком.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Отже, наслідком зазначених обставин є створення позивачу перешкод у користуванні належним йому будинком.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК України, а саме: дружина, їх діти та батьки. Членами сім'ї може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином наданими позивачем суду доказами доведений факт відсутності відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в будинку № 3 по вул. Кутвицького у м. Вознесенську Миколаївської області понад встановлені ст.405 ЦК України строки.

Враховуючи викладене, оскільки судом було встановлено, що в будинку проживає позивач, особисті речі відповідачів відсутні, заяви обох позивачів то суд вважає, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню з урахуванням положень ст.405 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212- 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 3 по вулиці Кутвицького у м. Вознесенську Миколаївської області .

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 3 по вулиці Кутвицького у м. Вознесенську Миколаївської області .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Висоцька Г.А.