печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року Печерський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді - Писанця В.А.

при секретарі - Лапцун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства з обслуговування повітряного руху України Міністерства інфраструктури України, третя особа - ОСОБА_2, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому з урахуванням уточнень, просив:

- визнати припинення трудового договору між ОСОБА_1 та Державним підприємством з обслуговування повітряного руху України Міністерства інфраструктури України на підставі п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України незаконним;

- скасувати Наказ № 271/о (по особовому складу) від 05.06.2015 року, виданий директором Державного підприємства з обслуговування повітряного руху України Міністерства інфраструктури України ОСОБА_2;

- поновити ОСОБА_1, на посаді заступника директора з економіки та фінансів Державного підприємства з обслуговування повітряного руху України Міністерства інфраструктури України;

- стягнути з Державного підприємства з обслуговування повітряного руху України Міністерства інфраструктури України на його користь оплату за час вимушеного прогулу з 22.06.2015 року по 13.06.2016 у розмірі 300006,20 грн.;

- стягнути з Державного підприємства з обслуговування повітряного руху України Міністерства інфраструктури України на його користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що перебував із відповідачем у трудових відносинах. 22.06.2015 його було звільнено з роботи нібито за згодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. Проте вважає, що припинення трудових відносин між ним та роботодавцем фактично не відбулось, оскільки він продовжував виконувати свої обов'язки до 22.06.2015 та отримував заробітну плату. Крім того, на момент звільнення була відсутня домовленість обох сторін трудових відносин про їх припинення, що є обов'язковою складовою для звільнення за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України.

В судовому засіданні представники позивача вимоги позову підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у позові.

Представник третьої особи також просив суд відмовити у задоволенні позову.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду показала, що працює у відділі кадрів Украероруху та бачила оригінал власноруч написаної позивачем заяви про звільнення за згодою сторін.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду показала, що вона працює на посаді провідного інженера відділу кадрів Украероруху, 22.06.2015 позивач на своєму робочому місці не перебував, а ознайомився під особистий підпис з наказом про звільнення 19.06.2015, також зазначила, що займалася підготовкою документів на звільнення позивача, повертала трудову книжку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показала, що вона перебуває на посаді начальника відділу кадрів Украероруху, 22.06.2015 позивач на своєму робочому місці не перебував, а ознайомився під особистий підпис з наказом про звільнення 19.06.2015, також зазначила, що бачила власноруч написану заяву позивача про звільнення за згодою сторін.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показала, що працює у відділі кадрів Украероруху та займалася підготовкою документів на звільнення позивача.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах.

Наказом від 05.06.2015 № 271/о ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора з економіки та фінансів Украероруху, з 22.06.2015 за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України, на підставі заяви ОСОБА_1 (а.с. 57).

Як вбачається із копії заяви ОСОБА_1 від 04.06.2015 на ім'я директора Украероруху, працівник просив звільнити його з роботи з 22.06.2015 відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, з виплатою належних згідно з чинним законодавством виплат та вихідної допомоги у розмірі двох посадових окладів (а.с. 58).

12.08.2015 комісією Украероруху у складі: начальника відділу кадрів ОСОБА_5, провідних інженерів відділу кадрів ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7, інженерів 1 категорії відділу кадрів ОСОБА_8, ОСОБА_9, складено акт про відсутність в особовій справі ОСОБА_1 оригінала заяви на звільнення за п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 65-66).

Відповідно до журналу реєстрації вхідних документів 3.3.39 вказана заява ОСОБА_1 на звільнення була зареєстрована 05.06.2015 за вх. № 3.3.39-1070 (а.с. 68-69).

З приводу зникнення оригіналу заяви ОСОБА_1 від 04.06.2015 на звільнення за п. 1 ст. 36 КЗпП України т.в.о. Украероруху ОСОБА_10 звернувся до начальника лінійного відділу в аеропорту «Бориспіль» ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_11 із заявою про злочин (а.с. 70-71).

З журналу обліку трудових книжок вбачається, що ОСОБА_1 під підпис отримав свою трудову книжку (а.с. 75-76).

Так, за правилом ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Стаття 36 КЗпП України передбачає, що однією із підстав припинення трудового договору є угода сторін.

В правовій позиції у справі № 6-1269цс16 від 26 жовтня 2016 року, яка в силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування судами при застосуванні таких норм права, Верховний Суд України роз'яснив, що, розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (угода сторін), суди повинні з'ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що позивач власноруч написав заяву про звільнення за угодою сторін, яка в подальшому зникла з відділу кадрів, про що було складено відповідний акт та подана заява до правоохоронних органів, при цьому залишилася її копія та всі реєстраційні документи.

Обставина існування в природі вказаної заяви також була підтверджена допитаними в судовому засіданні свідками.

При цьому, позивач отримав під розпис трудову книжку після його звільнення (а.с. 76), будь-яких заяв з приводу анулювання попередньої домовленості щодо припинення договору за угодою сторін до роботодавця не подавав.

Обставина наявності волевиявлення працівника на припинення трудового договору за угодою сторін, також підтверджується тим, що після написання заяви про звільнення, позивач здійснив обхід відповідних відділів, зокрема таких як бухгалтерія, бібліотека, та ін., та отримав відповідні підписи (а.с. 74).

Суд відхиляє посилання позивача, як на підставу задоволення вимог позову, на те, що він продовжував виконувати свої обов'язки до 22.06.2015 та отримував заробітну плату, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що 04.06.2015 в день написання заяви про звільнення, позивачем також було власноруч написано заяви про надання йому відпустки без збереження заробітної плати на 1 день, а саме 05.06.2015 та про надання оплачуваної відпустки на період з 08.06.2015 по 21.06.2015, тобто позивач перебуваючи у відпустці фактично до останнього робочого дня, залишався із роботодавцем у трудових відносинах, разом з тим не виконував своїх трудових обов'язків.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що між сторонами дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою, також було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення, а тому відсутні підстави для скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на посаді з мотивів наведених у позові.

Не підлягають також задоволенню позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, як похідні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10-11, 57-60, 208-209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства з обслуговування повітряного руху України Міністерства інфраструктури України, третя особа - ОСОБА_2, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя В. А. Писанець