Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/8786/16-ц Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 5 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України» про повернення безпідставно отриманих коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 26 вересня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про витребування у відповідача безпідставно отриманих коштів та майна, а саме: ксерокс Canon MF4010 Series, ксерокс Samsung Laser MFP SCX Series 340, комплект офісних меблів із стола кутового, шафи для одягу, два меблевих куточки, стелаж, комод, тумбу, 2 стільці ISO, 3 стільці із шкірозамінника, крісло із шкірозамінника, на загальну суму 34000 грн. та стягнути з Державної установи «Житомирський обласний лабораторний цент МОЗ України» 329566 грн. 75 коп. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що для покращення свого робочого місця позивач передала відповідачеві своє особисте вищезазначене майно. Крім того, зазначала, що помилково перерахувала на рахунок ДУ Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України грошові кошти у розмірі 329566 грн. 75 коп. Зазначала, що відповідач відмовляється повернути їй вказане майно, тому вона змушена звернутися до суду.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 26 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилаються на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.01.2013 року ОСОБА_1 було прийнята на роботу у Державну установу "Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України", на посаду головного бухгалтера, 02.01.2013 року звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обовязків.

Із заяви від 15.05.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 безкоштовно і добровільно передала ДУ "Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України" у тимчасове використання власні речі, на період зайнятості у даній установі, матеріальні цінності у вигляді: к-т комютерної техніки фірми Lenovo (моноблок 1 шт; мишка 1 шт, клавіатура 1 шт); прінтер Samsung 3 в 1 - 1 шт; прінтер 3 в 1 - 1 шт; к-кт офісних меблів (10 найменувань); стільці - 2 шт, крісло - 1 шт; горщики з вазонами 7 шт; картини 2 шт. На загальну суму 34000 грн. Вказана заява містить реєстраційний штамп ДУ "Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України" - 15.05.2014 року за № 874.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження отримання та перебування у володінні відповідача спірного майна.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ( ч.1 ст.58 ЦПК України).

У матеріалах справи міститься копія накладної №2/351 від 15.05.2014 року, з якої видно перелік майна - особисті речі з 27 найменувань на суму 34000 грн., а також запис, зроблений позивачем про те, що за збереження речей, установа відповідальності не несе.

При цьому, з вказаної накладної також вбачається, що остання складена позивачем одноособово та у графі "відвантажив" та "отримав" містяться підпис лише ОСОБА_1

Будь-які підписи відповідальної особи з боку Державної установи "Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України" у накладній відсутні.

Із пояснень сторін у судовому засіданні випливає, що жодних договорів з приводу тимчасового зберігання майна позивача між сторонами не укладалось.

08.02.2016 року від імені ОСОБА_1 на рахунок ДУ Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України було перераховано кошти на суму 14 652 грн. 80 коп., а 10.02.2016 року кошти на суму 13 788 грн. 88 коп. із призначення платежу: "повернення помилково зарахованих коштів".

Також встановлено, що 08.02.2016 року на рахунок відповідача було перераховано кошти від імені ОСОБА_2 на суму 11568 грн., ОСОБА_3 на суму 36996 грн.78 коп., ОСОБА_4 на суму 40334 грн. 53 коп., ОСОБА_5 на суму 32172 грн. 15 коп., ОСОБА_6 на суму 23585 грн. 61 коп., ОСОБА_7 - 34278 грн., ОСОБА_8 на суму 34201 грн. 18 коп., ОСОБА_9 37170 грн. 30 коп., ОСОБА_10 на суму 11563 грн. 37 коп., ОСОБА_11 на суму 39254 грн. 85 коп., із призначення платежу: "повернення помилково зарахованих коштів".

17.06.2016 року ОСОБА_1 направила рекомендованим поштовим відправленням до ДУ Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України заяву про повернення особистого майна і грошей, які вона перерахувала на рахунок відповідача. При цьому, з наявного в матеріалах справи акту перевірки ДУ Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України від 23-25.02.2016 року, акту службової перевірки нарахувань заробітної плати та премій працівникам відділу бухгалтерського обліку від 22.02.2016 року, акту по факту заподіяння збитків ДУ Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України №1 від 04.03.2016 року вбачається, що головний бухгалтер ОСОБА_1 здійснювала разом із іншими бухгалтерами зміни до наказів про преміювання, чим протягом 2013-2015 років Центру було заподіяно збитки на загальну суму 1176235 грн. 89 коп.

З метою часткового погашення заподіюваної матеріальної шкоди 08.02.2016 року ОСОБА_1 та іншими працівниками центру по квитанціях на рахунок одержувача ДУ Житомирський МОЗ України було внесено кошти на загальну суму 315777 грн. 87 коп.

Виходячи з вищенаведеного, вимога щодо повернення позивачу отриманих грошових коштів є безпідставною, оскільки з матеріалів справи вбачається, що останні перераховувалися відповідачу не безпідставно, а з метою погашення заподіюваної шкоди.

Крім того, як вбачається з копії платіжного доручення №171 від 09.02.2016 року кошти в сумі 315777 грн. 87 коп. були перераховані відповідачем до державного бюджету України.

Згідно до ч.1 ст. 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до Правового висновку ВСУ по справі № 6- 122цс14 від 24 вересня 2014 року, ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Існування належним чином оформлених договірних відносин між сторонами судом не встановлено.

Згідно ст. 1213 ЦК України, набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Тобто, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у звязку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Обовязковими умовами для виникнення зобовязання з безпідставного збагачення є: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин в майбутньому певних цивільних прав та обовязків.

Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для повернення безпідставно отриманих коштів та майна Державною установою «Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України», встановлених відповідно до ст.651 ЦК України.

Висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ґрунтується на вимогах закону та обставинах справи.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

За таких обставин, відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 26 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді