АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/351/16-ц 22-ц/774/1620/К/17
Справа № 182/351/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1620/К/17 суддя Багрова А.Г.
Категорія - 59 (ІV) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар - Видрик А.А.

за участю: позивача - ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на утримання майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на утримання майна.

В обґрунтування позову зазначила, що вона зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, власницею якої, на підставі договору дарування від 24.06.2005 року, є відповідач ОСОБА_3

Посилаючись на те, що відповідач не проживає в квартирі, оплату комунальних послуг не здійснює, не несе жодних витрат з її утримання, тоді як, починаючи з 15 серпня 2006 року і по теперішній час, оплату комунальних послуг здійснює саме вона та несе всі витрати з утримання квартири, просила суд стягнути з відповідача на свою користь половину витрат на утримання квартири в порядку регресу в розмірі 12739,44 грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вважає, що суд не застосував до врегулювання спірних правовідносин положення ст. 322 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», які покладають обовязок з утримання житла на його власника незалежно від факту користування ним, а тому вона, виконавши свій обовязок, як член сімї власника житла, а також самого власника з утримання житла, має право на зворотну вимогу в порядку ст. 544 ЦК України. Також зазначила, що відсутність між нею та відповідачем угоди на утримання майна, а також не проживання відповідача в квартирі, не звільняє відповідача від виконання свого обовязку, передбаченого ст. 322 ЦК України, щодо утримання житла.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просила суд відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3, на підставі договору дарування від 24.06.2005 року, є власницею квартири АДРЕСА_1 й є зареєстрованою в ній, починаючи з 11.11.2008 року (а.с. 8, 9, 115).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована у вказаній квартирі та проживає в ній, як член сімї власника квартири (а.с. 114, 151).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на утримання квартири, оскільки відповідач ОСОБА_3 у квартирі не проживає, будь-якої угоди з позивачем щодо утримання майна не укладала, а всі витрати були здійснені безпосередньо позивачем за відсутності погодження з власницею квартири.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції. з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 3 ст. 156 ЖК України покладає на членів сім'ї власника будинку (квартири) обовязок дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири) та брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» також передбачає обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім того, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 в чинній редакції, зобов'язує наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, витрати з утримання квартири у вигляді оплати на утримання будинку та прибудинкової території й плати за комунальні послуги, є солідарним обовязком її власника та членів його сімї, що проживають в ній.

Згідно ч.1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Як вбачається з матеріалів справи споживачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2, ОБСББ «Квадрат-34» надаються послуги з утримання будинку та прибудинкової території, ТОВ «Комунальник-Нікополь» послуги з вивезення твердих побутових відходів, Нікопольським управлінням по експлуатації газового господарства послуги з газопостачання, КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» послуги з водопостачання, КП «Нікопольтеплоенерго» послуги з теплопостачання (а.с. 10-14, 34).

Починаючи з серпня 2006 року, оплату отримуваних вказаних вище комунальних послуг та оплату на утримання будинку та прибудинкової території здійснює позивач ОСОБА_1, що підтверджується наданими нею квитанціями на загальну суму 20696,02 грн., з яких витрати за теплопостачання за період з 15.08.2006 року по березень 2014 року 8761,39 грн. витрати з газопостачання за період з 15.08.2006 року по грудень 2015 року 3206,59 грн., витрати з вивезення твердих побутових відходів за період з 01.01.2011 року по грудень 2015 року 596,28 грн., витрати з водопостачання за період з 15.08.2006 року до липня 2014 року - 4381,03 грн., а також квартирна плата за період з 15.08.2006 року по грудень 2015 року 3750,73 грн. (а.с. 15-33, 35-77, 81-94).

Крім того, в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_1 було встановлено систему індивідуального електричного опалення та квартиру було відключено від системи центрального опалення, що підтверджується витягом № 1718 з протоколу № 16 від 17.09.2014 року, на що позивачем витрачено кошти в загальній сумі 4200,00 грн., що підтверджується квитанціями (а.с. 95-105). Здійснення витрат із встановлення автономного опалення було обовязковим та викликано необхідністю зберегти майно, оскільки у м. Нікополі відсутнє централізоване опалення.

Відповідачем ОСОБА_3 та її представником не заперечувався в суді першої інстанції той факт, що ОСОБА_3, як власник квартири АДРЕСА_1 не здійснює оплату за комунальні послуги, починаючи з 2006 року. Цього факту не заперечував представник відповідача під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Отже, встановивши, що всі витрати з утримання нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 було здійснено позивачем ОСОБА_1, тоді як відповідачем ОСОБА_3, як власником житла, не здійснено жодних витрат з утримання майна, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача, яка виконала свій солідарний обовязок з утримання житла, як член сімї власника такого житла, права на зворотну вимогу (регрес) до відповідача на ? частину здійснених нею витрат на утримання житла.

При цьому, не проживання відповідача ОСОБА_3 у квартирі, на що послався, як на підставу для відмови в задоволенні позову в ухваленому рішенні, суд першої інстанції, не знімає з неї, як власника квартири, обовязку щодо утримання свого житла, оскільки, відповідно до ч.2 ст. 317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Також не може бути підставою для відмови в задоволенні позову відсутність між позивачем та відповідачем угоди щодо утримання майна, оскільки відсутність такої угоди не звільняє мешканців квартири від обов'язку оплати комунальних послуг, тому що в силу вимог ст. 162 ЖК України власник зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Враховуючи наведене та доведеність позивачем ОСОБА_1 заявлених нею вимог щодо витрат на утримання житла в розмірі 24896,02 грн., колегія суддів приходить до висновку, що заявлені нею позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає ? частина здійснених нею витрат на утримання житла, що становить 12484,01 грн.

Враховуючи те, що здійснені позивачем витрати на встановлення лічильника водоміра в розмірі 582,83 грн., не викликані необхідністю усунення настання невигідних для відповідача, як власника житла, майнових наслідків, здійснені за відсутності згоди останньої, колегія суддів вважає, що в цій частині вимоги позивача про стягнення на її користь з відповідача ? цих витрат задоволенню не підлягають, оскільки підстави для їх стягнення, обумовлені ст.ст. 1158 1160 ЦК України, відсутні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно ч.1, ч.5 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в розмірі 940,23 грн. пропорційно задоволеним вимогам, які сплачені позивачем за подання позову та апеляційної скарги в судах першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3, 4 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на утримання майна - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 ? витрат в рахунок оплати витрат на утримання майна в розмірі 12484,01 грн. (дванадцять тисяч чотириста вісімдесят чотири грн. нуль одну коп.).

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 940,23 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: