АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3687/17 Справа № 207/1385/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Савченко В. О. Доповідач - Варенко О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вініл» про стягнення невиплаченої компенсації за невикористану відпустку при звільненні, середньої заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку, моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він працював в ТОВ «Вініл» на посаді оператора по виготовленню пасти в цеху в період з 22.11.2002 року по 18.05.2012 року. Фактично працював вахтовим методом і не ходив у відпустку. В день звільнення йому було перераховано на картковий рахунок лише суму поточної заробітної плати на день звільнення в сумі 5474,40 грн., а також суму компенсації за невикористану відпустку за останній рік перед звільненням за 24 календарні дні в сумі 4274,40 грн., надано на ознайомлення наказ про звільнення та видано на руки трудову книжку, однак не надано розрахунку суми компенсації за невикористану відпустку за період несплати з 2002 року по 2012 рік та відповідно її не сплачено. Після звільнення неодноразово в 2014 році він звертався до ТОВ «Вініл» з заявою із проханням зробити розрахунок компенсації за невикористану відпустку, однак вказаного зроблено не було. У відпустку за весь час роботи не ходив та компенсацій за цей період не отримував, що, на його думку, підтверджується довідкою Бабушкінського Пенсійного фонду м. Дніпропетровська №10221/02/14 від 18.11.2014 року та Випискою з карткового рахунку ПУМБ «РЦ в м. Дніпропетровськ» про суму заробітної плати. Таким чином він вважає, що сума невиплаченої компенсації за невикористану відпустку становить 36332,40 грн. із розрахунку 204 дні невикористаної щорічної основної відпустки (із розрахунку 24 календарні дні за відпрацьований робочий рік). Для підтвердження даних щодо заборгованості ним було 09.02.2016 року зроблено звернення до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, згідно з відповіддю якого від 04.03.2016 року за № Ч-105-11/05 відповідно до розрахункового листка ОСОБА_2 за травень 2012 року він власноручно зазначив, що згоден із сумою остаточного розрахунку, претензій до підприємства із виплати заробітної плати не має, заробітну плату та розрахункові листки отримав своєчасно. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, його середня заробітна плата становить 4748,16 грн. Отже сума до стягнення за період затримки з 18.05.2012 року по 18.10.2016 року (53 місяці) становить 251652,48 грн. Спричинену йому моральну шкоду та душевні страждання від дій роботодавця по несвоєчасному розрахунку, ігноруванню законного представника, відмову отримувати пошту, відмові виплачувати належні йому заробітки оцінив в суму 50000,00 грн., просить стягнути з поновленням процесуального строку на стягнення моральної шкоди, як такого, що пропущений з поважних причин.

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити його позовні вимоги та стягнути з відповідача належну компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що в період з 22 листопада 2002 року по 18 травня 2012 року позивач працював у ТОВ «Вініл» на посаді оператора по виготовленню пасти.

18 травня 2012 року позивача було звільнено за власним бажанням.

Згідно з «Розрахунковим листком за травень 2012 року» в день звільнення йому було нараховано 5474,40 (п'ять тисяч чотириста сімдесят чотири грн. 40 коп.) грн., з яких посадовий оклад за 7 робочих днів (77 робочих часів) в травні 2012 р. в сумі 1200,00 грн., компенсація за невикористану відпустку із розрахунку 24 дні в сумі 4274,40 грн.. За виключенням ПДФО 791,60 грн., ЄСВ (3,6%) 197,08 грн., сума до виплати склала 4485,72 (чотири тисячі чотириста вісімдесят п'ять грн. 72 коп.). Як підтвердив позивач в судовому засіданні суду першої інстанції, ним власноручно на вказаному «Розрахунковому листку за травень 2012 року» зазначено, що з кінцевим розрахунком згоден, претензій з питань виплати заробітної плати до ТОВ «Вініл» не має, заробітну плату та розрахункові листки отримував своєчасно.

Згідно відповіді Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 04.03.2016 р., за результатам розгляду звернення адвоката Чабаненко В.Т., яка діяла в інтересах ОСОБА_2, документальна фіксація факту перебування працівника у відпустці відбувається у розділі 5 особистої картки працівника.

У вересні 2014 року під час транспортування документів, для яких передбачено архівне зберігання, із транспортом відповідача стався нещасний випадок, в результаті якого було втрачено, зокрема, особисті картки звільнених працівників форми П2, відомості із заробітної плати, табелі обліку робочого часу, тощо.

Вказані обставини підтверджуються листом начальника Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 18.09.2014 року, згідно якого проведено перевірку на встановлення невідомої особи, яка викрала дві сумки з документами ТОВ «Вініл» з автомобіля ОСОБА_4

Як встановлено позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 22.11.2002 по 18.05.2012 р.р., отже мав право на щорічну основну відпустку у кількості 24 календарні дні за кожний відпрацьований рік. Доказів, що спростовують інформацію, викладену у «Розрахунковому листку за травень 2012 року» ТОВ «ВІНІЛ», яка погоджена позивачем власноруч у день звільнення, не надано. Компенсація за невикористану відпустку позивачу відповідачем була виплачена у день звільнення в повному обсязі, що підтверджується банківськими документами. Інших доказів, що засвідчують порушення з боку відповідача трудових прав позивача, зокрема фактів невиплати з вини відповідача належних позивачеві сум при звільненні, не надано.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись статтями 47,116,117 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», ухвалив рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що він за час трудових відносин з відповідачем не перебував у відпустці та компенсації за цей період не отримував не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи. Разом з тим, згідно із розрахунковим листом, при звільненні позивачу були нараховані та виплачені всі належні платежі, з чим він погодився і про що свідчить його підпис.

Посилання апелянта на довідку про заробітну плату з Бабушкінського пенсійного фонду №10221/02/14 від 18.11.2014 року як доказ невиплати компенсації, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки дана довідка містить лише суми страхових внесків для нарахування пенсії, тому жодним чином не підтверджує вимоги та посилання позивача.

Заперечення позивача щодо процедури передання документів до архівних установ не містять правового значення для вирішення трудового спору між сторонами щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем.

Решта доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права зводяться до суб'єктивного тлумачення заявником норм права, незгоди з висновками суду та не впливають на встановлені судом обставини справи.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В. Лаченкова