Провадження №2-з/760/121/17
в справі №760/5680/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л. А.

за участю секретаря - Хілюк І.О.

розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання малолітніх дітей,суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання малолітніх дітей.

Представником позивачки разом з позовною заявою до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження права виїзду за межі України її з відповідачем малолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В своїй заяві посилається на те, що 09 січня 2008 року між ними був укладений шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4

Відповідач- батько дітей, є громадянином України та Лівану.

В червні 2016 року за її згодою він вивіз дітей до Лівану, де ним було оформлено дітям громадянство Лівану та видано паспорти. Також повідомив, що не має наміру повертатися на Україну, що змусило її звертатися до Посольства України в Лівані, Міністерства юстиції України, Адміністрацію прикордонної служби України, Міграційну службу з відповідними заявами щодо неправомірних дій відповідача.

Приїхавши до Лівану, вона виявила дітей в жахливому фізичному та психологічному стані, після лікування дітей вона з ними повернулася в Україну.

На даний час діти проживають разом з нею, вона створює всі необхідні умови для їх проживання та нормального розвитку.

Оскільки відповідач погрожує викрасти дітей та вивезти їх до Лівану, просить заяву про забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження права виїзду за межі України малолітніх дітей задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тобто, однією з причин, в зв»язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч.2 ст.151 ЦПК України.

З точки зору закону значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Як встановлено вище, між сторонами існує спір з приводу місця проживання дітей.

На даний час між сторонами виник конфлікт, в який втягнуті сторони, як батьки дитини, діти, правоохоронні органи та відповідні служби в справах дітей.

Діти проживають разом з матір'ю.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз»яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Крім того, суд також зважає на те, що згідно зі ст.16 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України № 789-XII від 27.02.1991 року, жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність.

Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Суд при цьому також зважає на гарантоване ст.10 Конвенції право дитини вільно залишати свою країну разом з батьками та повертатися до неї.

Виходячи з викладеного вище, предмету спору сторін, суд вважає співмірними заходи забезпечення позову, про застосування яких просить позивачка, оскільки вчинені дії щодо малолітніх дітей сторін приводять суд до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову саме в такому вигляді може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Суд вважає, що вжиття таких заходів забезпечення позову, які є тимчасовими, виходячи з обставин позову та предмету спору сторін, не буде порушенням чи обмеженням прав дітей та самих сторін у справі - її батьків, гарантованих законами України та міжнародними законодавчими актами, а сприятиме вирішенню судом спору по суті.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити.

Обмежити у праві виїзду за межі України малолітньої громадянки України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Обмежити у праві виїзду за межі України малолітньому громадянину України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІН НОМЕР_1, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, ІН НОМЕР_2.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Строк пред'явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову - 3 /три/ роки.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя: