АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4057/2017 Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Юрпротект» про визнання договору про надання юридичних послуг недійсним, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним позовом до ТОВ «Юридична фірма «Юрпротект» про визнання договору про надання юридичних послуг від 23 жовтня 2013 року недійсним.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23 жовтня 2012 року між ним та відповідачем в особі директора ОСОБА_2 нібито в письмовій формі укладено договір про надання юридичних послуг. На таких умовах він договір з відповідачем не укладав і його не підписував. Всі його домовленості з відповідачем щодо надання юридичних послуг і їх оплати носили усний характер.

В одному з судових засідань відповідач дійсно пропонував йому підписати договір про надання юридичних послуг від 23 жовтня 2012 року, в якому значилась сума оплати за надання послуг у розмірі 15 % від суми виграшної справи за позовом про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, який суперечив попереднім домовленостям. Він з такими умовами договору не погодився і не підписав його.

Відповідач неналежним чином виконував свої функції, і він вирішив розірвати цей договір, тому направив відповідачу заяву про розірвання договору про надання юридичних послуг. Відповіді на свою заяву він не отримав.

На підставі довіреності від 29 жовтня 2012 року, виданої ним ОСОБА_3 на представництво інтересів, останній отримав рішення суду і вимагає від нього оплати послуг на підставі договору.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30.01.2017 року в задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Юрпротект» про визнання договору про надання юридичних послуг недійсним - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В скарзі зазначив, що суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду. Суд не взяв до уваги положення ч.3 статті 203 Цивільного кодексу України, якою визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Запропонована відповідачем оплата за надання послуг в розмірі 15% від виграшної суми, суперечить першочерговим домовленостям та його волевиявленню як учасника правочину і не відповідає його внутрішній волі.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач доводи скарги підтримав.

Представник відповідача до апеляційного уду не з'явився, про розгляд справи повідомлений.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 просив ухвалити рішення, яким визнати недійсним письмовий договір про надання юридичних послуг від 23 жовтня 2012 року, посилаючись на те, що на таких умовах він не укладав договір з відповідачем, і його не підписував.

Необхідність визнання цього договору недійсним викликана тим, що на підставі цього договору заочним рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року задоволено позов ТОВ «Юридична фірма «Юрпроект» про стягнення з нього за цим договором заборгованості за надані послуги.

Позивач стверджує, що договір від 23 жовтня 2012 року він не укладав і не підписував.

На підтвердження своїх доводів надав суду копію договору про надання юридичних послуг від 23 жовтня 2013 року, який в графі «підпис сторін» містить лише підпис та печатку відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що наданий суду договір не містить підпису позивача, тобто не містить даних, що ОСОБА_1 був стороною цього договору та має право його оспорювати. Також суд встановив, що позивач по справі не укладав договір в письмовій формі. Наявна в справі копія договору про надання юридичних послуг не містить підпису позивача, а тому відповідно відсутні підстави вважати, що позивач висловив своє волевиявлення на укладення договору на умовах в ньому зафіксованих.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду так як вони відповідають встановленим судом обставинам.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною, сторонами.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. (ст.205 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч. 1ст. 639 ЦК України вбачається, що договір може бути укладений у будь-який формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання (ч. 2 ст. 527 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося самим відповідачем договір про надання юридичних послуг від 23 жовтня 2012 року позивачем не підписувався.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачем не заявлялися вимоги про визнання договору про надання юридичних послуг від 23 жовтня 2012 року укладеним (неукладеним) або виконаним.

За таких обставин місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що вказаний договір не може бути визнаний недійсним з підстав заявлених позивачем, оскільки останній не був стороною оспорюваного договору, оскільки доказів укладення такого договору матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що оплата за надання юридичних послуг в розмірі 15 % від виграшної суми не відповідає внутрішній волі позивача, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що суд встановив, що договір позивачем не підписаний, а тому відповідно відсутні підстави вважати, що позивач укладав письмовий договір на таких умовах.

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частиною 3 ст. 203 Цивільного Кодексу України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

При цьому, за відсутності належних та допустимих доказів підписання позивачем спірного договору та доказів про визнання його укладеним, відсутні підстави для застосування положень ст. 203 ЦК України.

Інші доводи скарги на правильність ухваленого рішення не впливають.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Судді: