Справа № 159/4008/17
Провадження № 2/159/1294/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягуваних аліментів та зміну способу їх стягнення,

в с т а н о в и в:

Позивач 20.10.17 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 01.10.2 000 р. сторони уклали шлюб. За час шлюбу у сторін народилась спільна дитина син ОСОБА_3, 17.06.01 р. н.. 16.07.04 р. шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина сторін залишилась проживати з нею. За рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 11.10.04 р. з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання вказаної вище дитини сторін у розмірі 100 грн. щомісячно, починаючи з 06.07.04 р. і до досягнення повноліття. На даний час дитина підросла, вступила на навчання у Школу будівництва та геодезії у м. Хелмі, РП; змінився ряд зовнішніх соціально економічних чинників, тому вказаних вище коштів недостатньо. Покликаючись на ст. ст. 180, 182, ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 182 СК України, зазначає, що встановлений законодавчо мінімальних розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що складає суму 888 грн. 50 коп. за станом на жовтень 2017 р.. Просить позов задовольнити та змінити збільшити розмір аліментів, що стягуються за вищезазначеним судовим рішенням на її користь з відповідача? змінивши спосіб їх стягнення, а саме: стягувати у частці від заробітку відповідача у розмірі ? всіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, обгрунтувавши його вищенаведеними доводами, суду додатково пояснила, що хоча у наданій нею довідці з В ДВС значиться про виконавчий лист у справі за 2005 р., однак, іншого, ніж вказаною нею у позовній заяві судового рішення про стягнення аліментів щодо сторін у справі судом не ухвалювалось. Доказів зміни її чи відповідача майнового стану, стану здоров»я в сторону погіршення чи покращення з дати ухвалення вказаного вище судового рішення, суду не надає. Не заперечує того, що відповідач має двох інший неповнолітніх дітей на своєму утриманні. Просить позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю, суду пояснив, що не оспорює того, що дійсно, вказана у позовній заяві неповнолітня дитина є спільною дитиною сторін; останній проживає з позивачем. Він за судовим рішенням з 2004 р. є платником аліментів на утримання цієї дитини. В даний час він працює водієм у ТОВ «Дєдушка» і має сталий доход, крім спільної дитини сторін має на утриманні двох малолітніх дітей.

У подальшому сторони заявили клопотання про подальший розгляд справи у їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, зібрані у справі, оглянувши матеріали цивільної справи Ковельського міськрайсуду Волинської області № 2 1 187/04 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до копій документів, що містян у архівній справі № № 2 1 187/04, а саме: свідоцтв: про одруження серії I - ЕГ № 035 909, виданого 01.10.2 000 р. Люблинецькою сільрадою Ковельського району Волинської області; про народження серії I ЕГ № 067 117, виданого 26.06.01 р. Люблинецькою сільрадою Ковельського району Волинської області, 01.10.2 000 р. було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, 07.11.77 р. н., уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_1; останній після укладення шлюбу було присвоєно прізвище «Шворак»; у подружжя 17.06.01 р. народилась дитина син ОСОБА_6.

Відповідно до копії паспорта позивача, вона є ОСОБА_1, 07.11.77 р. н., уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_1, 10.07.12 р. уклала шлюб із ОСОБА_7.

Хоча позивачем не надано доказів того, яким чином та коли саме вона змінила своє прізвище з «Шворак» на «Пугач», однак, суд враховує наведені вище докази та те, що відповідач будь - яких заперечень з приводу цього до суду не надав.

Відповідно до копії виконавчого листа, виданого Ковельським міськрайсудом Волинської обл. 27.09.04 р. за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 09.09.04 р. у цивільній справі № 2 1 187/04 р. за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, що набрало законної сили 11.10.04 р., дійсно, із ОСОБА_2, 07.12.73 р. н., уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_4 було стягнуто аліменти на утримання вищезазначеної дитини як неповнолітньої, у твердій грошовій сумі у розмірі 100 грн. щомісячно, починаючи з 06.07.04 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Як стверджується довідкою № 1 549/03 6 41/20 від 12.10.17 р. про розмір аліментів, сплачених у твердій грошовій сумі, у провадженні Ковельського МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа Ковельського міськрайсуду Волинської області, однак, за № 2 1 269/05 від 20.07.05 р., про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання вказаної вище дитини у розмірі 100 грн. щомісячно з 06.07.04 р. і до досягнення повноліття.

Однак, з огляду на те, що сторони категорично заперечили у судовому засіданні існування будь якого іншого судового рішення у справі з № 2 1 269/05 від 20.07.05 р., яким би було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти в сумі 100 грн. на утримання вказаної вище дитини, а також те, що у зазначеній вище довідці В ДВС міститься посилання на початок сплати аліментів у липні 2004 р., а не у липні 2005 р., суд вважає за доцільне в цій частині довідку до уваги не приймати.

Як стверджується копією виконавчого листа, виданого Ковельським міськрайсудом Волинської області 27.09.04 р. на виконання рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 09.09.04 р. у цивільній справі № 2 1 187/04 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання вказаної вище неповнолітньої дитини сторін, що набрало законної сили 11.10.04 р., у твердій грошовій сумі в розмірі 100 грн. щомісячно з 06.07.04 р. і до досягнення дитиною повноліття.

У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне

3 - 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності із ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Як слідує із змісту ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач має на утриманні вказану вище неповнолітню дитину сторін як спільну. Між сторонами не досягнуто згоди з приводу порядку утримання дитини. В даний час позивач не має групи інвалідності, тяжкого захворювання, є працездатного віку, а отже має можливість утримувати вказану вище дитину. В даний час відповідач також працює, має сталий доход, хоча має і інших 2 х утриманців (неповнолітніх дітей), але групи інвалідності, тяжкого захворювання, не має та є працездатного віку, а отже має можливість утримувати вказану вище дитину сторін. Аліменти на утримання дитини сторін стягнуто з відповідача на користь позивача за судовим рішенням у твердій грошовій сумі, хоча відповідач на той час також був працюючим.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач покликається також на те положення СК України, що врегульовує зміну (збільшення) розміру присуджених аліментів у зв»язку із настанням певних обстави: погіршення (покращення) майнового стану чи стану здоров»я якоїсь із сторін, що дало б суду зробити висновок про можливість та необхідність збільшити розмір стягнутих за судовим рішенням аліментів.

Однак, позивачем не надано суду доказів того, що з дати присудження на її користь із відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини сторін в сторону погіршення змінився її матеріальний стан, чи в сторону покращення змінився матеріальний стан відповідача, або мало місце погіршення чи поліпшення стану здоров»я когось із них, мала місце зміна сімейного стану.

Суд приймає до уваги посилання позивача на ту обставину, що розмір стягуваних на її користь із відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини сторін на даний час суттєво відрізняється від того мінімального розміру аліментів, що визначений законодавчо як мінімальний для дитини відповідного віку.

Разом з тим, суд враховує, що відповідач позовні вимоги з їх обґрунтуванням визнав у повному обсязі та зазначив про зміну свого майнового стану і наявність у нього сталого доходу, що дає суду підстави прийти до висновку про можливість та доцільність зміни способу стягнення аліментів.

На думку суду, заявивши одночасно позовні вимоги про збільшення розміру аліментів, що визначені у твердій грошовій сумі, з одночасною зміною способу їх стягнення, позивач обрала невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Зміна способу стягнення аліментів не може трактуватись як безумовне і гарантоване збільшення їх розміру, так як сума отримуваних аліментів, що стягуються у частці від доходу (заробітку) відповідача, залежить і від розміру такого заробітку (доходу), і від його наявності у відповідача.

Як зазначено вище, позивач має право просити суд про стягнення аліментів у певній твердій грошовій сумі. Однак, в судовому засіданні вона зазначила про бажання отримувати частку від доходу відповідача в якості аліментів. Така вимога, за своєю суттю є вимогою про зміну способу стягнення аліментів.

З огляду на те, що відповідач в суді зазначив, що він працює та має сталий доход, а позивач просить надалі стягувати з нього аліменти саме у частці, а не у твердій грошовій сумі, позов слід задовольнити частково та змінити спосіб стягнення аліментів.

В решті позову слід відмовити.

З відповідача слід стягнути на доход держави судовий збір.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 60, 61, 213 - 218, 88 ЦПК України, ст. ст. 180 184, 192 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягнуті із ОСОБА_2, 07.12.73 р. н., уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_4, на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3, 17.06.01 р. н., за судовим рішенням, а саме: за рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09.09.04 р. та, стягнути із ОСОБА_2, 07.12.73 р. н., уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, 07.11.77 р. н., уродженки ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3, 17.06.01 р. н., у розмірі ? частки від доходу ОСОБА_2, 07.12.73 р. н., уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання чинності даним рішенням, та до досягнення дитиною повноліття.

В решті позову - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2, 07.12.73 р. н., на доход держави 640 (шістсот сорок ) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене через Ковельський міськрайсуд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.є

Головуючий:ОСОБА_8