АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/9538/2017 Головуючий у 1 інстанції - Волошин В.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Задерей І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 та представника Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» - Висоцького Романа Володимировича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Укртелеком» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що позивач ОСОБА_3 працював у відповідача ПАТ «Укртелеком» з 01 лютого 2012року на посаді керівника напряму (інші продукти) Центру управління проектами розвитку продуктів за переведенням з філії централізованого продажу послуг відповідача. 17 червня 2015року позивача було звільнено з займаної посаді за п. 1 ст. 40 КЗпП України, і він вимушений був звернутись до суду за захистом свого порушеного права. В процесі розгляду цивільної справи № 761/20097/15-ц відповідач, усвідомлюючи, що незаконно звільнив позивача з займаної посади, 28 вересня 2015року видав наказ про поновлення позивача на роботі. Після ознайомлення з наказом про поновлення, позивач ОСОБА_3 фактично приступив до роботи 28 лютого 2016року і звільнився 21 березня 2016року за ст. 36 КЗпП України, проте після звільнення відповідач ПАТ «Укртелеком» не здійснив позивачу виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 18 червня 2015року по 28 лютого 2016року. Крім того, протиправна поведінка відповідача спричинила позивачу моральні страждання, погіршення стану здоров'я, у зв'язку з чим він вимушений був вдруге звернутись до суду із вказаним позовом для захисту своїх порушених прав. Просив суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 червня 2015року по 28 лютого 2016 року включно у розмірі 61388,8 грн. та моральну шкоду у розмірі 30 000,0 грн., а також понесені судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ « Укртелеком» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 червня по 02 жовтня 2015 року у розмірі 31 492 грн. 50 коп. без врахування прибуткового податку; 447 грн. 80 коп. витрат на правову допомогу. Стягнуто з ПАТ «Укртелеком» на користь держави судовий збір у розмірі 1600,0 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу , в якій просить рішення суду першої інстанції частково скасувати та задовольнити позовні вимоги повністю, мотивуючи тим, що судом першої інстанції невірно обчислено час вимушеного прогулу та невірно визначено суму середнього заробітку за вказаний період, а також безпідставно відмовлено у стягненні моральної шкоди, яка була завдана позивачу неправомірними діями відповідача.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» - Висоцький Роман Володимирович подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи. Вказує, що судом не було враховано заяву ПАТ «Укртелеком» про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності та вимоги ч. 1 ст. 233 КЗпП України, згідно якої працівник може звернутись до суду із заявою про вирішення трудового спору у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а у справах про звільнення у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Зазначає, що предметом даного спору були питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, що пов'язані з незаконним звільненням позивача з ПАТ «Укртелеком» 17.06.2015 року. Вказує, що судом при вирішенні питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не було враховано розмір вихідної допомоги, виплаченої позивачу ОСОБА_3 при звільненні з ПАТ «Укртелеком».

В суді апеляційної інстанції представники сторін підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга представник позивача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга представника Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» - Висоцького Р.В. задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом № 621-к (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) від 17 червня 2015р. позивача ОСОБА_3 звільнено з роботи з посади керівника групи Відділу випуску та супроводження продуктів за п. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв'язку із скороченням штату працівників).

В процесі розгляду судом цивільної справи № 761/20097/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Укртелеком» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідачем ПАТ «Укртелеком» 28 вересня 2015 року був виданий наказ № 2468-к про поновлення ОСОБА_3 на роботі, зазначеним наказом позивача було поновлено на займаній ним посаді керівника групи Відділу випуску та супроводження продуктів. Крім того, відповідно до преамбули зазначеного наказу, відповідач визнав, що звільнення позивача з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, відбулося з порушенням трудового законодавства з боку роботодавця, а саме невиконання відповідачем положень ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року по цивільній справі № 761/20097/15-ц позов ОСОБА_3 до ПАТ «Укртелеком» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без розгляду.

Наказ № 2468-к про поновлення ОСОБА_3 на роботі від 28 вересня 2015року позивачу ОСОБА_3 було доведено до відома шляхом надсилання поштової кореспонденції, яка була отримана представником позивача 02 жовтня 2015 року. До роботи позивач фактично приступив лише 28 лютого 2016 року за власною ініціативою.

Відповідачем ПАТ «Укртелеком» не було нараховано та виплачено позивачу, як незаконно звільненому працівнику, середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, а тому він звернувся із зазначеним позовом у червні 2016 року.

Посилання апелянта ПАТ «Укртелеком» на ту обставину, що середній заробіток за час вимушеного прогулу не є заробітною платою в розумінні винагороди за виконану роботу, а тому на вимоги про стягнення середнього заробітку поширюється скорочений строк позовної давності, не може бути прийнятий до уваги, оскільки судом встановлено, що звільнення позивача з роботи носило неправомірний характер, чим його право на працю та на отримання заробітної плати було порушено.

Зазначену обставину було визнано самим відповідачем шляхом видачі наказу про поновлення позивача на роботі.

Таким чином, період часу, який позивач не працював та не отримував заробітну плату, є вимушеним прогулом і середній заробіток, який стягнуто судом за цей період, є компенсацією за неотриману з вини роботодавця заробітну плату позивача, а тому колегія суддів вважає, що тримісячний строк , передбачений ст.. 233 КЗпП України на зазначені правовідносини не поширюється, а вимоги щодо стягнення заробітної плати не обмежені строком.

Вимоги про стягнення з позивача на користь відповідача вихідної допомоги , отриманої ОСОБА_3 при звільненні з роботи ПАТ «Укртелеком» не заявлялися і не були предметом розгляду суду першої інстанції, а тому не можуть бути і предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга представника ПАТ»Укртелеком» задоволенню не підлягає.

Колегія суддів також не погоджується із доводами представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 про те, що період, за який стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, судом першої інстанції обчислено невірно.

Відповідно до ст. 235 ч.2 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір,одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за виконання нижче оплачуваної роботи , але не більше як за один рік.

Судом встановлено, що позивача було звільнено з роботи 17 червня 2015 року, а наказом від 28 вересня 2015 року відповідач поновив позивача на роботі, однак, питання нарахування середнього заробітку при цьому не вирішив.

Як вбачається із матеріалів справи 2 жовтня 2015 року сторона позивача отримала копію наказу про його поновлення на роботі.

Колегія суддів не погоджується із доводами представника позивача про те, що трудові стосунки передбачають особисте ознайомлення працівника із будь-яким наказом роботодавця, в тому числі і з наказом про поновлення на роботі, а тому факт доведення наказу до представника позивача не може бути розцінено як повідомлення його особисто про поновлення на роботі, оскільки позивач не з'являвся до суду, де розглядалася справа за його позовом про поновлення на роботі, у зв'язку із чим справа була залишена без розгляду, не проживав за місцем роботи, куди направлялася копія наказу про поновлення на роботі, так як перебував за кордоном, а тому вини відповідача у вимушеному прогулі позивача в період з 2 жовтня 2015 року по 28 лютого 2016 року немає, так як відповідач відновив порушене право позивача, який за власною ініціативою не скористався цим правом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку зазначеним обставинам і прийшов до правильного висновку про стягнення середнього заробітку за період з 18 червня 2015 року по 2 жовтня 2015 року .

Однак, відмовляючи в задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди.

Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів вважає, що незаконне звільнення з роботи , яке порушило законні права позивача,призвело до моральних страждань, оскільки позивач втратив можливість отримувати заробітну плату як засіб до існування, у зв'язку із чим організація його життя потребувала додаткових зусиль, що призводило до переживань та моральних страждань.

Однак, з урахуванням характеру порушених прав та відновлення цих прав відповідачем, а також з урахуванням ступеню моральних страждань, колегія суддів прийшла до висновку про стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 гривень.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні моральної шкоди підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2017 року є законним та обґрунтованим повинно бути залишено без змін.

Доводи апеляційних скарг не спростовують обставин, викладених в рішенні першої інстанції.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 308, 313-315, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» - Висоцького Романа Володимировича відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27.06.2017 року в частині відмови у стягненні моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

В решті рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27.06.2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :