АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1952/2017 Головуючий в 1-й інстанції - Юзькова О.Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» про повернення коштів та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року позивач пред»явив позов до ПАТ «Укрінбанк» про стягнення 6250 грн., які він перерахував по квитанції №ПН1441 РКО від 23.12.2015 року на користь отримувача ІФНМУ через Івано-Франківське відділення ПАТ «УКРІНБАНК»в якості оплати за навчання ОСОБА_3,а також комісію за банківські послуги у сумі 23 грн.75 коп..

З 25.12.2015 року у банку запроваджена тимчасова адміністрація строком на три місяці до 24 березня 2016 року, а з 23.03.2016 року до 22.03.2018 року здійснюється процедура ліквідації банку.

Посилаючись на те, що грошові коти не надійшли за призначенням на рахунок начального закладу і їх не повернуто йому, як це передбачено ст.48 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач просив стягнути з банку вказану суму, а також моральну шкоду у розмірі 3000 грн..

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.09.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове,яким задовольнити позов,посилаючись на його незаконність та необґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги , обставини справи , колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що 23.12.2015 року, ОСОБА_2 через Івано-Франківське відділення ПАТ «УКРІНБАНК» в якості оплати за навчання ОСОБА_3, перерахував 6250 грн. отримувачу ІФНМУ (ДВНЗ «Івано-Франківський національний медичний університет»), сплативши при цьому комісію за банківські послуги у розмірі 23 грн. 75 коп., що підтверджується квитанціями №ПН1441 РКО від 23.12.2015 року ( а.с. 9,10 ).

Відповідно до довідки ДВНЗ «Івано-Франківський національний медичний університет» від 05.05.2016 року , кошти за навчання сплачені за квитанцією №ПН1441 РКО від 23.12.2015 року на рахунок навчального закладу не поступили, а також проінформовано, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 24.12.2015 року за № 934 Публічне акціонерне товариство «УКРІНБАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних ( а.с. 29) .

Листом за № 21-036-24579/16 від 24.05.2016 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив позивача про те, що Тимчасова адміністрація в Публічному акціонерному товаристві «УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЩЙНИЙ БАНК» була запроваджена строком на три місяці з 25 грудня 2015 р. до 24 березня 2016 р., а з 23 березня 2016 року до 22 березня 2018 року здійснюється процедура ліквідації банку. Інформація про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення уповноваженої особи Фонду ПАТ «УКРІНБАНК» опубліковано в газеті «Голос України» № 56 (6310) від 29 березня 2016 року. Також роз»яснено про те що, якщо фізична особа через касу банку здійснила платіж, до введення тимчасової адміністрації, однак кошти не надійшли одержувачу платежу, то на такі операції гарантії Фонду не поширюються ( а.с. 30 ).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пославшись на Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд першої інстанції відмовив у задоволенні даного позову, зазначивши про те, що на день пред»явлення вимог ОСОБА_2 у ПАТ «УКРІНБАНК» здійснюється процедура ліквідації, в зв»язку з чим обраний позивачем спосіб захисту, суперечить вимогам вказаного Закону .

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки до нього суд прийшов без належного з»ясування обставин, що мають значення для даної справи , що призвело до її неправильного вирішення.

Так, в апеляційній скарзі на вказане рішення суду першої інстанції ,ОСОБА_2 зазначив, що Окружний адміністративний суд м. Києва, розглянувши справу №826/5325/16 за позовом одного з міноритарних акціонерів банку, прийняв рішення від 29.04.2016 року, яким відмінив запроваджену в ПАТ «УКРІНБАНК» процедуру ліквідації. 13.07.2016 року Київський апеляційний адміністративний суд постанову Окружного адміністративного суду м. Києва залишив без змін.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегією суддів шляхом перевірки Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що дійсно постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 квітня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 22.03.2016 р. №180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" з моменту її прийняття. Визнано протиправним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.03.2016 р. №385 "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український ІнноваційнийБанк" та делегування повноважень ліквідатора банку" з моменту його прийняття. Зобов'язано Національний банк України (в особі його відповідальних осіб, до повноважень яких відноситься вчинення відповідних дій) вчинити всі необхідні дії щодо відновлення функціонування Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" в якості банківської установи - в обсязі та стані, який існував до прийняття постанови Правління Національного банку України від 22.03.2016 р. № 180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" (в т.ч., але не виключно - дозволити усі початкові платежі Публічному акціонерному товариству "Український Інноваційний Банк" у системі електронних платежів (СЕП) та відновити роботу Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" у системі обміну інформацією та виконання платежів SWIFT, Національному банку України повідомити усі банки про відновлення роботи Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" у зазначених вище системах). В іншій частині вимог - відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2016 року постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Таким чином, на час ухвалення рішення у даній справі процедура ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український ІнноваційнийБанк" була скасована судовим рішенням , яким також відновлено роботу вказаного банку.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз»яснено, що оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Згідно з ч. 1 ст. 214 ЦПК України, саме під час ухвалення рішення суд вирішує, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Так, частиною 1 ст. 1089 параграфу 2 ЦК України визначено, що за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахункуу цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Положення цього параграфа застосовуються також до відносин, пов'язаних із перерахуванням грошових коштів через банк особою, яка не має рахунка у цьому банку, якщо інше не встановлено законом, банківськими правилами або не випливає із суті відносин ( ч. 2 ст. 1089 ЦК ).

Згідно із ч. 1 ст. 1091 ЦК України, банк, що прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні.

У разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення клієнта банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону ( ч. 1 ст. 1092 ЦК).

Пунктом 5.1. статті 5 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів», суб'єктами правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, є учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем.

Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження . У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку ( п. 8.1., 8.2. ст. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів»).

При використанні документа на переказ готівки ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття до виконання банком або іншою установою - учасником платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі. Прийняття документа на переказ готівки до виконання засвідчується підписом уповноваженої особи банку або іншої

установи - учасника платіжної системи чи відповідним чином оформленою квитанцією ( п. 24.3. ст.24 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів»).

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі ( п. 30.1. ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів»).

Як вже зазначалось вище, відповідачем 23.12.2015 року прийнято від позивача готівку у розмірі 6250 грн. для її переказу отримувачу ІФНМУ (ДВНЗ «Івано-Франківський національний медичний університет»), про що банком видано платнику, відповідним чином оформлену квитанцію № ПН1441 РКО.

Так, зобов'язальні відносини, як і інші цивільні правовідносини, виникають з обставин, передбачених законом як юридичні факти.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Проте, як вбачається з довідки ДВНЗ «Івано-Франківський національний медичний університет» від 05.05.2016 року , кошти за навчання сплачені за квитанцією №ПН1441 РКО від 23.12.2015 року ОСОБА_2 на рахунок навчального закладу не поступили.

Тобто, банк в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов»язання щодо переказу готівки.

На даний час кошти в сумі 6250 грн. прийняті відповідачем від ОСОБА_2 отримувачу не перераховані та позивачу не повернуті.

Крім того ст. 32Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» встановлено відповідальність банків при здійсненні переказу,відповідно до якої банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

У разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу,

якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними (п. 32.2. ст.. 32 Закону).

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Даною нормою Основного Закону України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ст. ст. 3, 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Таким чином, враховуючи обставини даної справи, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню щодо стягнення з відповідача на користь позивача 6250,00 грн., а також комісію за банківські послуги у сумі 23 грн.75 коп., оскільки саме у зазначений спосіб підлягають захисту порушені права позивача, враховуючи ту обставину, що на даний час необхідність переказу вказаної суми коштів для позивача не є актуальною.

При цьому, зважаючи на ту обставину, що з 23.12.2015 року банком так і не виконано зобов»язання щодо переказу 6250,00 грн., колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 625 ,00 грн. пені (10 відсотків суми переказу), передбаченого п. 32.2. ст.. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів».

Разом з цим вимоги ОСОБА_2 щодо відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування моральної шкоди.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання платіжного доручення встановлені ст.1092 ЦК України та ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» , які не передбачають відшкодування моральної шкоди, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення даної вимоги .

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

При цьому згідно із ст. 88 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у загальній сумі 1022,41 грн..

Керуючись ст.ст. 304,307,309,313,314,316,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» на користь ОСОБА_2 грошові кошти - 6250,00 грн. - сума переказу, 23 грн.75 коп. комісії за банківські послуги, 625,00 грн. пені та 1022,41 грн. судових витрат, а всього 7 921 грн. 16 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -