АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Вербової І.М.,

суддів Поливач Л.Д., Шахової О. В.,

при секретарі Іваницькій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу КуриленкаМиколи Вікторовича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна»; третя особа: ОСОБА_3 про стягнення суми страхового відшкодування,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про захист прав споживачів та стягнення суми страхового відшкодування.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 вересня 2017 року позов ОСОБА_2задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» страхове відшкодування на користь ОСОБА_2 у розмірі 22060 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. (а. с. 97 - 102).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, КуриленкоМикола Вікторович в інтересах ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що суд порушив норми матеріального права, а його висновки не відповідають обставинам справи.

Так, під час укладення договору позивачка не повідомила ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» про наявність страхового випадку за останній рік. Крім того, остання свідомо надала неправдиві відомості щодо передачі пошкоджених ліхтарів до ПрАТ «СК «Уніка» і не повідомила про наявність захисних накладок на ліхтарях, за допомогою яких можна приховати наявні на них дефекти.

Крім того, позивачка скаржилась на дії ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, яка не знайшла порушень в діях відповідача.

________________________________________________

Справа № 754/3133/17-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/11332/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О. В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

В суді апеляційної інстанції, представник ПАТ «СК «Універсальна» - Куриленко М.В. підтримав доводи апеляційної скарги, з підстав, викладених у ній.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили її відхилити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, 13 листопада 2015 року між позивачкою та ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» був укладений Договір добровільного страхування транспортного засобу, об'єктом якого є автомобіль Кia Optima, 2012 року випуску, д/н АА6778МК (а.с.6-10).

17 квітня 2016 року вищевказаний автомобіль отримав механічні пошкодження, а позивачці була завдана матеріальна шкода в результаті дій третіх осіб, що підтверджується довідкою СУ Деснянського УП ГУНП в м. Києві (а.с.22).

Розмір матеріальної шкоди, завданої позивачці, становить 22 060, 00 грн., що підтверджується нарядом-замовленням № 12018 від 19 травня 2016 року (а.с.27).

19 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» із заявою про виплату страхового відшкодування, додавши до заяви всі необхідні документи для виплати грошових коштів (а.с.11).

Так, листом від 28 листопада 2016 року відповідачем було відмовлено у виплаті страхового відшкодування (а.с.30-31).

Позивачка вважає такі дії відповідача незаконними, у зв'язку з чим звертається до суду з даним позовом.

Як було з'ясовано представниками відповідача під час проведення перевірки події, що сталася 17 квітня 2016 року, автомобіль позивачки раніше був застрахований у ПрАТ «СК «Уніка», до якої було подано позивачкою заяву про аналогічних випадок протиправного пошкодження внутрішніх та зовнішніх задніх ліхтарів від 03 березня 2015 року, а також отримано останньою страхове відшкодування, що підтверджується заявою ОСОБА_3 від 16 червня 2016 року. Відповідно до вказаної заяви пошкоджені ліхтарі були передані до ПрАТ «СК «Уніка».

Також третьою особою у своїй заяві було зазначено про те, що під час фотографування представниками відповідача автомобіля КІА (під час укладення Договору добровільного страхування) на задніх ліхтарях автомобіля були встановлені захисні накладки, що згодом були зняті.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування в розмірі 22 060 грн. 00 коп., суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні Договору добровільного страхування представник Страхової компанії мав можливість оглянути автомобіль Кia Optima, здійснити фото фіксацію, провести більш ретельний огляд, а неповідомлення позивачкою факту наявності на ліхтарях захисних накладок жодним чином не могло вплинути на здатність представника страхової компанії оцінити страхові ризики в майбутньому; наявність захисних накладок не могло жодним чином вплинути на визначення наявності або відсутності дефектів на ліхтарях автомобіля, а також на визначення обставин події, що сталася 17 квітня 2016 року. Факт отримання механічних пошкоджень вказаним автомобілем підтверджується довідкою СУ Деснянського УП ГУНП в м. Києві.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди та стягнення штрафних санкцій суд першої інстанції виходив з того, що умовами укладеного між сторонами договору відшкодування моральної шкоди не передбачено, крім того, Договором страхування передбачено, що сторони несуть відповідальність за несвоєчасне проведення розрахунків, а питання відповідальності страховика в даному випадку повинно регулюватись ст.992 ЦК України, що передбачає сплату неустойки в розмірі, встановленої договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Тобто, за договором страхування на страхувальника покладено не лише обов'язок вносити страхові платежі, але й виконувати інші умови договору, за невиконання яких наступають наслідки, визначені чинним законодавствам України та умовами укладеного договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про страхування» страхувальник зобов'язаний при укладенні договору страхування надати інформацію страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 991 ЦК України, п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування» подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Крім того, договором страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Так, за умовами п. 6.2.2 та 6.2.10 Договору добровільного страхування наземного транспорту від 13 листопада 2015 року, укладеного між сторонами, страхувальник зобов'язаний:

- при укладенні Договору надати інформацію страховику про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику (відомості, вказані в заяві на страхування), і надалі інформувати його про будь-які зміни страхового ризику;

- довести до відома осіб, допущених до керування транспортним засобом, умови цього Договору та нести відповідальність за цим Договором за їх вчинки, як за свої власні.

Відповідно до умов п. 3.3.2 та 10.23.3 Договору в суму страхового відшкодування не включаються та страховиком не відшкодовуються:

- вартість ремонту та технічного обслуговування транспортного засобу, що не є результатом страхового випадку;

- витрати на ліквідацію дефектів (пошкоджень) транспортного засобу, які виникли до моменту укладення договору.

Згідно умов п. 11.1.3, 11.1.6, 11.1.7 Договору підставою для відмови страховика у здійсненні страхового відшкодування є:

- подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет Договору або про факт настання страхового випадку;

- невиконання страхувальником будь-яких обов'язків за Договором без поважних на це причин;

- створення страховику перешкод у визначенні обставин страхового випадку, характеру та розміру збитків.

Відповідно до роз'яснень п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», з урахуванням змісту ст. 979 ЦК та ст. 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише у тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.

Отже, як встановлено в ході розгляду справи, факт заміни задніх ліхтарів на автомобілі КІА після попереднього страхового випадку знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та був доведений письмовими доказами, отриманими від ФОП Кравченко, який здійснював їх заміну у травні 2015 року.

Разом з тим, при укладенні Договору добровільного страхування представник Страхової компанії мав можливість оглянути автомобіль КІА, що і було ним зроблено, здійснити фото фіксацію, провести більш ретельний огляд. Неповідомлення позивачкою факту наявності на ліхтарях захисних накладок не могло вплинути на здатність представника Страхової компанії оцінити страхові ризики у майбутньому.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наявність захисних накладок не могло жодним чином вплинути на визначення наявності або відсутності дефектів на ліхтарях автомобіля КІА, а також на визначення обставин події, що сталася 17 квітня 2016 року.

Згідно з вимогами статей 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Факт отримання механічних пошкоджень автомобілем КІА підтверджується довідкою СУ Деснянського УП ГУНП в м. Києві (а.с.22), відповідно до якої в ході розслідування кримінального провадження № 0004548 від 18 квітня 2016 року за фактом таємного викрадення чужого майна встановлено, що 17 квітня 2016 року невстановлена особа приблизно об 11 годині 00 хвилин, знаходячись на паркувальником майданчику по вул. Цвєтаєвої, 8 у м. Києві таємно викрала заглушки для змивачів та пошкодила у формі розбиття задні фари до автомобіля КІА, чим спричинила матеріальну шкоду ОСОБА_3

На даний час кримінальне провадження не завершене, рішення по даному питанню немає.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підстав для відмови позивачці у виплаті страхового відшкодування немає.

Доводи апелянта з приводу того, що позивачка свідомо надала неправдиві відомості щодо передачі пошкоджених ліхтарів до ПрАТ «СК «Уніка» і не повідомила про наявність захисних накладок на ліхтарях, за допомогою яких можна приховати наявні на них дефекти, є лише припущеннями, не підтвердженими жодними належними доказами, у зв'язку з чим вони відхиляються колегією суддів.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди та стягнення штрафних санкцій суд першої інстанції правильно виходив з того, що умовами укладеного між сторонами договору відшкодування моральної шкоди не передбачено, крім того, Договором страхування передбачено, що сторони несуть відповідальність за несвоєчасне проведення розрахунків, а питання відповідальності страховика в даному випадку повинно регулюватись ст.992 ЦК України, що передбачає сплату неустойки в розмірі, встановленої договором або законом.

Також, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судом вірно вирішено питання про судовий збір.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Куриленка Миколи Вікторовича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д.Поливач

О.В.Шахова