АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/3364/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/2138/К/17 суддя Сидорак В.В.
Категорія - 54 ( І ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Кислиці І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 20 вересня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 вищого навчального закладу «Криворізький медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2,

представник відповідача ОСОБА_3 вищого навчального закладу «Криворізький медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 вищого навчального закладу «Криворізький медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради (надалі КВНЗ «Криворізький медичний коледж») про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 02.01.2016 року вона була прийнята на роботу до КВНЗ «Криворізький медичний коледж» на посаду викладача на підставі наказу №70-К від 30.12.2015 року з випробувальним строком у шість місяців. Наказом №30 від 30.06.2016 року позивача було звільнено із займаної посади за результатами випробування.

Позивач вважає, що при прийнятті її на роботу було незаконно встановлено строк випробування шість місяців, а тому її звільнення є незаконним, у звязку з чим, уточнивши позовні вимоги, просила суд: поновити її на займаній посаді, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу, моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 500,00 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 20 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Зокрема, позивач вважає, що стосовно неї було застосовано дискримінацію при встановленні незаконного шестимісячного випробувального терміну, адже згода на встановлення такого терміну випробування була надана профспілковою організацією, членом якої позивач на той час не являлася. Також, суд не взяв до уваги той факт, що в її заяві про прийняття на роботу дописка про термін випробування нею була здійснена іншою пастою, що підтверджує її доводи про те, що при співбесіді їй не було повідомлено про необхідність встановлення випробувального терміну. При цьому, вважає, що матеріали справи не містять достатньо доказів того, що вона дійсно не відповідає займаній посаді, адже, на її думку, вона є кваліфікованим працівником та сумлінно ставилася до виконання своїх посадових обовязків.

Крім того, позивач зазначає, що судом не було враховано наявність численних порушень трудового законодавства з боку відповідача, зокрема, позивач працювала по 12-14 годин на день та їй не було надано відпустку.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу КВНЗ «Криворізький медичний коледж»зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника відповідача КВНЗ «Криворізький медичний коледж» - ОСОБА_4, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29.12.2015 року ОСОБА_2 надала на імя директора Криворізького медичного коледжу, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області (на теперішній час - КВНЗ «Криворізький медичний коледж» - а.с. 143) заяву про прийняття її на роботу на посаду викладача клінічної дисципліни з терміном випробування шість місяців (а. с. 27).

30.12.2015 року директор Криворізького медичного коледжу, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області (на теперішній час - КВНЗ «Криворізький медичний коледж») звернувся до профспілкового комітету Криворізького медичного коледжу, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області з поданням №826 щодо надання згоди на встановлення шестимісячного строку випробування при прийнятті на роботу на посаду викладача ОСОБА_2 (а. с. 38).

30.12.2015 року Профспілковим комітетом Криворізького медичного коледжу, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області надано згоду адміністрації коледжу на встановлення строку випробування при прийнятті на роботу на посаду викладача ОСОБА_2 шість місяців з 02 січня 2016 року, з огляду на те, що остання приймається на роботу на посаду викладача, до якої висуваються підвищені вимоги до викладання на високому рівні навчальних дисциплін (а.с. 41).

Наказом №70-К від 30.12.2015 року ОСОБА_2 була прийнята на посаду викладача КВНЗ «Криворізький медичний коледж» з 02.01.2016 року, з терміном випробування шість місяців, як така, що не має педагогічного стажу станом на 02.01.2016 року (а. с. 28).

Наказом №30-к від 20.06.2016 року ОСОБА_2 звільнено із займаної посади за результатами випробування при прийнятті на роботу на підставі ст. 28 КЗпП України (а.с. 50).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивачку звільнено на законних підставах, а тому її вимоги про поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, у зв'язку з неправомірним звільненням з займаної посади, не є доведеними та обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 21, ч. ч. 1, 3 ст. 24, ст. ст. 26, 27 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

При укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю України.

Строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, шести місяців.

В листі Міністерства соціальної політики України від 04 квітня 2012 року № 54/06/187-12 роз'яснюється, що умова про випробування буде вважатися законною у таких випадках: 1) умова про випробування внесена в письмово оформлений трудовий договір і повторена у наказі про прийняття на роботу; 2) умова про випробування застережена в заяві про прийняття на роботу і повторена в наказі про прийняття на роботу; 3) умова про випробування не міститься в заяві про прийняття на роботу, але внесена в наказ про прийняття на роботу, з яким працівник ознайомлений під розписку до початку роботи; 4) умова про випробування не застережена в заяві про прийняття на роботу, але внесена в наказ про прийняття на роботу, з яким працівник ознайомлений після початку роботи і при цьому він не заперечував проти внесення в наказ такої умови.

За змістом указаних норм умова про випробування, яка у даному випадку застережена в заяві про призначення на посаду викладача позивачкою, погоджена із профспілковим комітетом та повторена в наказі про прийняття на роботу, є законною.

Доводи апеляційної скарги про те, що в заяві про прийняття на роботу запис про встановлення випробувального терміну тривалістю шість місяців виконаний іншою пастою не спростовують того факту, що при прийнятті на роботу ОСОБА_2 була повідомлена про встановлення випробувального терміну та про його тривалість, під час роботи, тобто протягом шести місяців, жодних заперечень з цього приводу на надавала.

Не може погодитись колегія суддів з доводами апеляційної скарги про те, що Профспілковий комітет Криворізького медичного коледжу, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області не мав право надавати згоду на встановлення шестимісячного випробувального терміну для ОСОБА_2, оскільки вона не була членом цієї профспілки станом на 30.12.2015 року.

Так, статтею 27 КЗпП України регламентовано, що строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців.

При цьому, дана норма права не містить обовязкового застереження про те, що особа, яка претендує на зайняття вакантної посади, має бути членом первинної профспілкової організації, яка діє на підприємстві роботодавця.

Натомість, статтею 5 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що належність або неналежність до профспілок не тягне за собою будь-яких обмежень трудових, соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод громадян, гарантованих Конституцією України, іншими законами України. Забороняється будь-яке обмеження прав чи встановлення переваг при укладанні, зміні або припиненні трудового договору у зв'язку з належністю або неналежністю до профспілок чи певної профспілки, вступом до неї або виходом із неї.

Таким чином, вищевикладені правові норми надавали право роботодавцю звернутись із поданням про отримання згоди на встановлення шестимісячного випробувального терміну для ОСОБА_2 до профспілкового комітету Криворізького медичного коледжу, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, який діє у Криворізькому медичному коледжі, заснованому на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області (на теперішній час - КВНЗ «Криворізький медичний коледж») та покликаний захищати трудові права працівників при укладанні, зміні або припиненні трудового договору.

Відповідно до ч.2 ст. 28 КЗпП України, якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.

Матеріалами справи встановлено, що КВНЗ «Криворізький медичний коледж», як роботодавець, в період випробувального строку, мав претензії та зауваження до роботи ОСОБА_2 щодо низького рівня її фахової підготовки як викладача, брак теоретичних знань і практичних навичок, допущення помилок у підготовці навчального матеріалу та визначення його обсягу, що підтверджується доповідними та службовими записками (а.с. 42-46).

25 червня 2016 року позивача було письмово повідомлено про майбутнє звільнення за результатами випробування при прийнятті на роботу (а.с. 47), а наказом №30-к від 20.06.2016 року ОСОБА_2 звільнено із займаної посади за результатами випробування при прийнятті на роботу на підставі ст. 28 КЗпП України (а.с. 50).

Отже, відповідач скористався своїм правом, передбаченим ст.28 КЗпП України і під час випробувального строку прийняв рішення про розірвання трудового договору з позивачем.

Посилання позивача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що вона є кваліфікованим працівником та сумлінно виконувала свої посадові обовязки, а матеріали справи не містять достатньо доказів того, що вона дійсно не відповідає займаній посаді, не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки питання щодо відповідності чи невідповідності працівника обумовленій роботі, оцінку його професійних та ділових якостей дає власник або уповноважений ним орган та не може вирішуватись судом.

Не може погодитись колегія суддів й з доводами апеляційної скарги про те, що суд невірно застосував норми матеріального права, оскільки фактично її звільнення відбулося з ініціативи роботодавця.

Так, при випробовуванні працівник вважається прийнятим на роботу, але з умовою, що укладений з ним трудовий договір буде розірвано, якщо він не витримає випробування. Тому розірвання відповідно до статті 28 КЗпП України трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник при прийнятті на роботу та даючи згоду на випробування фактично дає згоду і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято.

Таким чином, звільнення працівника під час терміну випробування не можна вважати таким, що проводиться лише з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

В період випробування працівник користується всіма трудовими правами і має обов'язки відповідно до законодавства про працю, угод, колективного і трудового договору. Тільки одна особливість є в його правовому становищі - у період випробування він може бути звільнений з роботи як такий, що не витримав випробування. Підставою для звільнення за результатами випробування може бути тільки невідповідність працівника посаді, на яку він прийнятий, оскільки випробування встановлюється "з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається" (частина перша статті 26 КЗпП).

Таким чином, звільнення позивача ОСОБА_2 з роботи за ст. 28 КЗпП України за результатами випробування проведено відповідачем із дотриманням вимог закону, тому позовні вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення позивачки та поновлення її на роботі задоволенню не підлягають, у звязку з чим підстави задоволення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди також відсутні.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції не було враховано наявність численних порушень трудового законодавства з боку відповідача (зокрема, щодо ненадання відпустки) колегією суддів відхиляються, оскільки предметом заявлених позовних вимог ОСОБА_2 є поновлення її на роботі, як таку, що звільнена без достатніх правових підстав, та, згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Фактично доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, проте, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 20 вересня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: