Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №336/1099/15-ц Головуючий у 1 інстанції Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/778/137/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Шевченківського районного спортивно-технічного клубу товариства сприяння обороні України м. Запоріжжя на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Шевченківського районного спортивно-технічного клубу товариства сприяння обороні України м. Запоріжжя про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу., обгрутовуючи свої вимоги тим, що з 02.09.2013 він працював на посаді інструктора-методиста 1 категорії Шевченківського районного спортивно-технічного клубу товариства сприяння обороні України м. Запоріжжя. Наказом від 31 липня 2014 року позивач був звільнений з вказаної посади за власним бажанням, що не відповідає дійсності, оскільки заяву про звільнення за власним бажанням останній не писав.

На підставі викладеного та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просив суд поновити його на посаді інструктора-методиста 1 категорії Шевченківського районного спортивно-технічного клубу товариства сприяння обороні України м. Запоріжжя, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.07.2014 року по день ухвалення рішення.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29 жовтня 2015 року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді інструктора-методиста 1 категорії Шевченківського районного спортивно-технічного клубу товариства сприяння обороні України м. Запоріжжя.

Стягнуто з Шевченківського районного спортивно-технічного клубу товариства сприяння обороні України м. Запоріжжя на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 35068,33 гривень.

Стягнуто з Шевченківського районного спортивно-технічного клубу товариства сприяння обороні України м. Запоріжжя на користь державного бюджету Шевченківського району м. Запоріжжя судовий збір в сумі 472,48 гривень.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 3097,50 гривень.

Визначена сума середнього заробітку підлягає стягненню на користь позивача за вирахуванням суми прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Шевченківський районний спортивно-технічнний клуб товариства сприяння обороні України м. Запоріжжя звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23 грудня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29 жовтня 2015 року залишено без змін..

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року Ухвала апеляційного суду Запорізької області від 23 грудня 2015 року скасована, справа направлена до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог. заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин,ь що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 не писав заяви про звільнення з роботи за власним бажанням, а тому у роботодавця не було підстав для його звільнення. Крім того, за правилом ст. 235 КЗпП України наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Судом встановлено, що з 02 вересня 2013 року ОСОБА_3 працював на посаді інструктора-методиста 1 категорії Шевченківського районного спортивно-технічного клубу товариства сприяння обороні України м. Запоріжжя.

Наказом Шевченківського районного спортивно-технічного клубу товариства сприяння обороні України в м. Запоріжжі № 51-к від 31 липня 2014 року позивач був звільнений з вказаної посади за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України.

В трудовій книжці ОСОБА_3 відсутній запис про його звільнення (а.с. 10-12).

У книзі реєстрації наказів відсутній запис про реєстрацію наказу про звільнення позивача (а.с. 60-64).

За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Як роз'яснено в абзаці 1 п.12, в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року №9 по справах про звільнення за ст.38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. При розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові.

Звертаючись до суду позивач зазначав, що заяву про звільнення з роботи за власним бажанням не писав, про своє звільнення дізнався лише в середині січні 2015 року, коли отримав наказ та трудову книжку. Такі твердження в суді відповідачем спростовані не були і фактично визнанні сторонами по справі.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 був звільнений з вказаної посади за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України наказом відповідача № 51-К від 31.07.2014 року.

Зазначений наказ здійснений на бланку підприємства, містить підпис директора Шевченківського районного спортивно-технічного клубу товариства сприяння обороні України м. Запоріжжя ОСОБА_4, печатку цього підприємства.

Ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції відповідач не спростував наявність зазначеного наказу, не заявляв вимог про визнання наказу недійсним, не оспорював підпис директора ОСОБА_4

З огляду на викладене, посилання відповідача на те, що в книзі наказів відсутній наказ № 51-к від 31.07.2014 року та відповідній запис не внесено в трудову книжку позивача свідчить про порушення підприємством інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, та не спростовує висновків суду першої інстанції про наявність підстав для поновлення ОСОБА_3 на роботі.

Крім того, особа яка подала апеляційну скаргу не заперечує факту звільнення позивача наказом підприємства 31.07.2014 року на підставі ст. 38 КЗпП України, однак зазначає, що оригінали заяви про звільнення, наказ про звільнення та трудову книжку позивач забрав особисто із сейфу та відмовився повернути для внесення відповідного запису про звільнення до трудової книжки.

Натомість, належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин відповідач суду не надав, у правоохоронні органи з цього приводу не звертався.

Факт звільнення ОСОБА_3 із вищезазначеної посади також підтверджується копією. Наказу відповідача № 621-к від 01.08.2014 року про призначення на посаду інструктора-методиста, яку займав ОСОБА_3, іншого працівника ОСОБА_5, про що свідчить запис в книзі наказів ( а.с. 223) та не заперечувалося відповідачем в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звільнення ОСОБА_3І з посади інструктора - методиста 1 категорії відбулося відповідачем на підставі наказу № 51-к від 31.07.2014 року, згідно ст. 38 КЗпП України, проте, останній не надав суду письмової заяви ОСОБА_3 про звільнення його із зазначеної посади за власним бажанням, а тому таке звільнення не можна вважати законним.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку звернення до суду є неспроможними, оскільки як встановлено в судовому засіданні позивач звернувся до суду з позовом 12.02.2015 року, а про своє звільнення дізнався в середині січня цього ж року. Відповідно до вимог ст. 233 ч.1 КЗпП України строки звернення до суду не порушені.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, проте, колегія суддів не може погодитись із зазначеним розміром виходячи з наступного.

Згідно з п. 5 Порядку Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної ( годинної) заробітної плати.

Згідно п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного ) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період..

Згідно довідки про доходи від 06.01.2017 року № 007/17 вбачається, що заробітна плата ОСОБА_3 за останні два місяці його роботи за 2014 рік становить : липень 1592.61 грн., червень 1665.00 грн., кількість відпрацьованих робочих днів становить: липень 22 робочих днів, червень 19 робочих днів.

Середньоденна заробітна пласта ОСОБА_3 становить 79.45 грн. (1665.00+1592.61=3257.61 :41 ( 19+21=41).

Кількість днів вимушеного прогулу за період з 31.07.2014 року по 29.10.2015 року становить 367 робочих днів.

Розмір вимушеного прогулу становить 29158.15 грн. ( 79.45 х 367).

Згідно п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи ( одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Згідно довідки Запорізького апеляційного коледжу ім.. ОСОБА_6 № 02-09/565 від 09.11.2015 року ОСОБА_3 з 12 травня 2015 року, згідно трудової угоди, працював керівником авто-курсів при Запорізькому авіаційному коледжі ім.. ОСОБА_6 ( а.с. 224 ), та його заробітна плата за період з травня 2015 року по жовтень 2015 року становить 3496.65 грн.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 25661.5 грн. ( 29158.15-3496.65).

Всупереч вимогам ст. ст. 212 -215 ЦПК України суд зазначених вимог закону та обставин справи не врахував, не дав оцінки розрахунку, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосується грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявність доказів, що їх підтверджують), тому рішення суду в частині стягнення на користь позивача ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 35068.33 грн. підлягає скасуванню з підстав , передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги в цій частині є виправданими.

В решті рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують .

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судові витрати в розмірі 487 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Шевченківського районного спортивно-технічного клубу товариства сприяння обороні України м. Запоріжжя задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2015 року у цій справі в частині стягнення з Шевченківського районного спортивно-технічного клубу товариства сприяння обороні України м. Запоріжжя на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 35068.33 грн. та судового збору скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення .

Стягнути з Шевченківського районного спортивно-технічного клубу товариства сприяння обороні України м. Запоріжжя на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.07.2014 року по 29.10. 2015 року в розмірі 25661.5 грн. судовий збір в розмірі 487.20 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді :