АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/9966/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1361/17Головуючий у 1-й інстанції Шевська О. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Лобова О.А., Хіль Л.М.,

При секретарі: Маладиці Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 березня 2017 року

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

30 листопада 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з цим позовом. Підстави позовних вимог вмотивовував тим, що 13 вересня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 8000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки.

Внаслідок порушення умов договору та виконання своїх зобовязань утворилася заборгованість станом на 31 жовтня 2016 року в сумі 19529 грн. 83 коп., розмір якої позивач просить стягнути.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

З даним рішенням не погодився позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в звязку з порушенням судом норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що суд дійшов невірного висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки кредитні правовідносини між сторонами є дійсними і про бажання їх припинити у порядку, встановленому законодавством чи договором, не висловлювала жодна із сторін. Вказує на те, що у 2011 році картка перевипускалася з терміном дії до травня 2013 року. Заборгованість за кредитом відповідачем не погашена, а тому з нього підлягають стягненню суми у межах строки позовної давності.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення, за наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи у їх сукупності, що 13 вересня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку,.

З заяви (а.с.8) вбачається, що Банк надав відповідачу кредит в сумі 250 гривень ( подальшим його збільшенням та зменшенням згідно роздруківки операцій доданих до апеляційної скарги), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 7% від суми заборгованості, з кінцевим терміном дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності на звернення з цим позовом.

Такий висновок колегія суддів вважає обгрунтованим, виходячи з наступних обставин.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 при укладенні договору отримав картку № 986826 ( а.с. 8).

Заява датована 11 вересня 2006 року. Датою укладення кредитного договору сторони вказують 13 вересня 2006 року.

Заява містить відомості, що відповідач був ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, з якими він погодився.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом предявлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У довідці про умови кредитування сторони визначили, що погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 7% залишку заборгованості.

Тобто, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З пояснень відповідача встановлено, що в жовтні 2011 року при його звільненні з Полтавського ГРУ «ПриватБанк» була утримана заборгованість по кредитній картці для її погашення. Після цього йому був виданий обхідний лист та видана трудова книжка.

Згідно копії трудової книжки ( а.с. 33) ОСОБА_3 дійсно був звільнений з Полтавського ГРУ «ПриватБанк» 26 жовтня 2011 року.

З наданих до апеляційної скарги довідки (а.с. 59) та операцій по картках ( а.с. 50-58) вбачається, що термін дії картки № 986826 визначений до серпня 2012 року.

Інші дві картки № 649333 та № 370912, видані на ім?я відповідача, мають датами відкриття відповідно 08 листопада 2010 року та 12 жовтня 2011 року, тобто до закінчення терміну дії картки з приводу заборгованості по якій виник даний спір.

З наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» переліку операцій також не простежується факт переукладення з відповідачем кредитного договору та видачу інших кредитних карток на заміну першої картки № 986826, оскільки містить підтвердження здійснення операцій по карткам № 649333 та № 370912 ще до закінчення терміну дії першої картки.

З огляду на це не знаходять підтвердження доводи апелянта про переукладення кредитного договору між сторонами.

З позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише 31 листопада 2016 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи та вірно застосовано норми матеріального права. Підстави для зміни чи скасування рішення Октябрського районного суду Полтавської області від 15 березня 2017 року відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання неї законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/ ОСОБА_5

З оригіналом згідно: Суддя апеляційного суду

Полтавської області _______ ОСОБА_1