Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №328/366/17 Головуючий у 1 інстанції: Коваленко П.Л.
Провадження № 22-ц/778/3605/17 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С., Кочеткової І.В.

секретар: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 04 серпня 2017 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 04 серпня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_2подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам щодо його неявки в останнє судове засідання, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду.

Особи, які приймають участь у справі, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, про що маються зворотні поштові повідомлення, але в судове засідання апеляційного суду не з»явились. Заяв про відкладення розгляду справи від них до апеляційного суду не надходило, тому колегія здійснила апеляційний розгляд у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України за відсутності сторін у справі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в їх межах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної

скарги і залишення ухвали без змін.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків,

встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки без поважних причин належним чином повідомленого позивача в судове засідання або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Отже, системний аналіз п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України та положень ст. 169 ЦПК України свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду. Це пов'язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з'явився у судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв'язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання у випадку його повторної неявки. Тому, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Особа на власний розсуд користується своїми процесуальними правами та обов'язками відповідно до зазначених положень, а також положень, визначених ст.ст. 27, 29 ЦПК України, але зобов'язана здійснювати їх добросовісно (ч. 3 ст. 27 ЦПК України).

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_2 без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, будучи належним чином повідомлений про судові засідання 14 червня 2017 року та 04 серпня 2017 року, повторно до суду не з'явився, і не просив розглянути позов за його відсутності, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для залишення позову без розгляду.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що він своєчасно прийшов в судове засідання 04 серпня 2017р., але це судове засідання не відбулось, спростовуються матеріалами справи та самим змістом апеляційної скарги.

Так, в апеляційній скарзі вказується, що одночасно з цією справою № 328/366/17 (суддя Коваленко П.Л.), яку було призначено на 04.08.2017р. на 9.15 год., у цьому ж суді на цю ж дату на 9.00 год. було призначено іншу справу за його позовом № 328/1122/17 ( суддя Андрущенко А.Ю.), про що ним була долучена до скарги копія судової повістки ( а.с. 102), тому він приймав участь з 09.00 год. по 11.13 год. в судовому засіданні у судді Андрущенко А.Ю. Вийшовши із засідання він знаходився біля кабінету судді Коваленко П.Л. з 11.13 год. по 12.07 год., але його не було повідомлено про розгляд справи або її відкладення. З цих підстав апелянт вважає, що його явка в приміщення суду та до кабінету судді Коваленко П.Л. свідчить про його явку у судове засідання, тому вважає незаконною оскаржувану ухвалу.

Проте такі ствердження апелянта є помилковими, тому не можуть свідчити про незакон-

ність оскаржуваної ухвали.

Відповідно до положень ч. 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов»язки.

Згідно з ч. 2 статті 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явились в судове засідання без поважних причин.

ОСОБА_2 як позивач у цій справі обов»язку з повідомлення суду про свою неявку у судові засідання 14 червня 2017р. та 04 серпня 2017р. не виконав, а також, знаючи, що надає перевагу судовому засіданню у справі № 328/1122/17 ( суддя Андрущенко А.Ю.), заяв про розгляд цієї справи у його відсутності або про відкладення розгляду цієї справи, яка призначена на цей же день та час, не надав.

Той факт, на який позивач посилається в апеляційній скарзі, що він був біля кабінету судді Коваленко П.Л. о 8.50 год. 04.08.2017р., але не бачив там відповідачів, а тому пішов в інше засідання, а також факт його повернення об 11.13 год. до кабінету судді Коваленко П.Л. після участі в судовому засіданні у іншій справі, не може свідчити про явку в судове засідання для розгляду цієї справи, яке призначено на 9.15 год.

Колегія також враховує, що прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року.

У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

При цьому легітимна мета обмеження прав дотримана, права позивача не порушені.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦПК України особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 312-314, 317, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 04 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді