Провадження № 22-ц/773/1462/17 Категорія: 53 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Грушицького А.І., Данилюк В.А.,

секретар - с/з Черняк О.В.,

з участю:

представників відповідача - Квача І.С., Семеновича Б.В., Міщук Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою відповідача Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 21 вересня 2017 року у даній справі позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Постановлено поновити ОСОБА_5 на посаді начальника відділу відтворення та збереження рослинного та тваринного світу Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща».

Стягнуто з відповідача в користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу без обов'язкових відрахувань за період із 03 липня 2017 року по 21 вересня 2017 року в розмірі 25085, 58 грн.

Стягнуто з відповідача в користь позивача 2000 грн. моральної шкоди.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_5 відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін з наступних підстав.

Із матеріалів справи убачається, що позивач працював у відповідача на посаді начальника відділу відтворення та збереження рослинного та тваринного світу. Наказом директора Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща» від 3 липня 2017 року ОСОБА_5 був звільнений з посади начальника відділу відтворення та збереження рослинного та тваринного світу з 3 липня 2017 року у зв'язку з невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України та письмовою відмовою працівника від переведення на іншу роботу (а.с.7).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що останній був звільнений із займаної посади з порушенням норм трудового законодавства, оскільки судом не виявлена невідповідність позивача ОСОБА_5 займаній посаді внаслідок стану його здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з додержанням вимог закону.

Пункт 2 статті 40 КЗпП України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Невідповідність працівника посаді, яку він займає, або виконуваній роботі може виявлятися також у стані здоров'я, що перешкоджає продовженню роботи. Про невідповідність працівника може свідчити висновок медико-соціальної експертної комісії, якщо працівника визнано інвалідом і йому рекомендована робота інша, ніж він виконує. Підставою для звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України є також медичний висновок про невідповідність виконуваній роботі за станом здоров'я працівника, зобов'язаного відповідно до законодавства проходити медичні огляди.

Згідно довідки Луцької МСЕК від 07 травня 2017 року (а.с.9) ОСОБА_5 є інвалідом першої Б групи і йому рекомендовано стаціонарне лікування.

Із медичної довідки про проходження позачергового медичного огляду працівника № 32 від 21 червня 2017 року убачається, що ОСОБА_5 пройшов позачерговий медогляд і визнаний обмежено працездатним на посаді начальника відділу, може працювати в спеціально створених умовах - комплексі заходів, що забезпечать необхідні для інваліда умови та режим праці (а.с.11).

Крім того, із матеріалів справи убачається, що Луцькою міською МСЕК розроблена програма реабілітації позивача в даній справі - ОСОБА_5 (а.с.10).

При цьому, в судовому засіданні встановлено, що висновком Луцької міської медико - соціальної експертної комісії не виявлено невідповідність позивача ОСОБА_5 виконуваній ним роботі на посаді начальника відділу відтворення та збереження рослинного та тваринного світу Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща» внаслідок стану його здоров'я і позивачу медико-соціальною експертною комісією не була рекомендована інша робота, ніж він виконує. Луцькою МСЕК розроблена програма реабілітації інваліда і зазначено, що позивач може працювати в спеціально-створених умовах праці.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що саме фактичне погіршення стану здоров'я позивача є перешкодою виконувати ним обов'язки керівника підрозділу, а тому, на думку відповідача, твердження суду про відсутність в документах МСЕК протипоказань для виконання ОСОБА_5 роботи на посаді керівника підрозділу, є необґрунтовані, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки висновок про невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи, надає медико-соціальна експертна комісія, а такий висновок щодо ОСОБА_5 Луцька МСЕК не надавала.

Згідно частини 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Тобто закон допускає звільнення працівника з роботи у разі виявленої невідповідності працівника займаній посаді внаслідок стану здоров'я лише у випадку переведення працівника на іншу роботу лише за його згодою.

Наказом директора Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща» від 3 липня 2017 року ОСОБА_5 було запропоновано перейти на іншу роботу, а саме: на посаду майстра зеленого господарства відділу відтворення та збереження рослинного та тваринного світу. Позивач ОСОБА_5 не давав згоду на переведення його на іншу роботу.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач з порушенням трудового законодавства був звільнений із займаної посади, оскільки судом не встановлено, що позивач ОСОБА_5 за станом свого здоров'я не може працювати на посаді начальника відділу відтворення та збереження тваринного та рослинного світу Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща».

Також колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду щодо стягнення з відповідача в користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 25085,58 грн. з огляду на наступне.

Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника визначений Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, відповідно до пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, які передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Судом, при цьому, установлено, що останні 2 календарні місяці перед звільненням з роботи ОСОБА_5 не працював (у травні і червні місяці 2017 року йому була надана чергова щорічна відпустка та відпустка без збереження заробітної плати), а тому для обчислення середньомісячної заробітної плати позивача слід виходити із виплат за попередні місяці - березень та квітень 2017 року.

З врахуванням того, що заробітна плата ОСОБА_5 у березні місяці 2017 року складала 8816,15 грн., а у квітні місяці 2017 року - 8916,66 грн., кількість робочих днів у березні 2017 року - 22, а у квітні 2017 року - 19 днів, середньоденна заробітна плата ОСОБА_5 складає 432,51 грн. (8816,15 грн.+8916,66 грн. : 41 робочий день = 432,51 грн.), в зв'язку з чим в користь позивача з відповідача підлягає до стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 25085,58 грн. (432,51 грн. х 58 днів вимушеного прогулу) без обов'язкових відрахувань.

Судом правильно не взято до уваги наданий відповідачем розрахунок середньоденної заробітної плати позивача, оскільки він не відповідає Порядку обчислення заробітної плати, встановлений Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, як передбачає стаття 237-1 КЗпП України, провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановивши, що позивача було звільнено із займаної посади з порушенням вимог закону, суд першої інстанції правильно вважав, що внаслідок цього були порушенні його законні права, що призвело до моральних страждань, в зв'язку з чим ОСОБА_5 слід відшкодувати моральну шкоду. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача не впливають правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді