Справа № 462/3321/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2017 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Палюх Н.М.

при секретарі Петришин Г.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А., про визнання заповіту недійсним та усунення від права на спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивачка у квітні 2015р. звернулася з позовом у суд про визнання заповіту від імені її брата ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2, посвідченого 27.10.2014р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А. недійним та усунення відповідачки ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 Свої позовні вимоги вона мотивує тим, що її покійний брат ОСОБА_6 з дитинства страждав психічно-неврологічними захворюваннями, у зв'язку з чим перебував на обліку у відповідних лікувальних закладах, та останньою психіатричною МСЕК йому було встановлено III групу інвалідності з дитинства. Перед своєю смертю (та підписанням заповіту) ОСОБА_6 зловживав спиртними напоями, у зв'язку з чим постійно страждав на поведінкові та психічні розлади, а родичі померлого, для усунення вищевказаного стану та припинення ним вчинення неадекватних поведінкових дій, неодноразово викликали медичних працівників та працівників правоохоронних органів.Враховуючи зловживання спиртним та психічні хвороби померлого, ОСОБА_6 в останні місяці перед своєю смертю не міг правильно розуміти значення своїх дій та керувати ними. Вважає, що волевиявлення ОСОБА_6 при складенні заповіту не було вільним і не відповідало його волі. На момент складення заповіту ОСОБА_6 було повних 51 рік. З невідомих причин, нотаріусом у оспорюваному заповіті вказано, що у зв'язку з похилим віком заповідача, заповіт складено не в нотаріальній конторі (робочому місці приватного нотаріуса), а за місцем проживання ОСОБА_6 Також у заповіті вказано, що такий записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_6 Між тим, оспорюваний заповіт написано за допомогою комп'ютерного набору та роздруковано на захищеному державному бланку встановленої форми, що було неможливо зробити за місцем проживання заповідача.Таким чином, оспорюваний заповіт не міг бути записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_6 за місцем його проживання. Вище вказані факти відображають грубі порушення вимог законодавства щодо порядку посвідчення заповіту.Окрім цього, ОСОБА_6 ніколи не повідомляв родичам та знайомим про бажання заповісти усе своє майно доньці ОСОБА_2, а остання не піклувалась про свого батька. Так, дочка померлого ОСОБА_6 з семи років не проживала разом з своїм батьком. Уже за час повноліття відповідачки, померлий ОСОБА_6 через психічні захворювання і зловживання алкоголем потребував стороннього догляду та утримання, він не працював, проживав в антисанітарних умовах, що було відомо дочці спадкодавця. В останні місяці життя ОСОБА_6, позивачка та сестра померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_3 повідомляли ОСОБА_2 про хворобливий стан її батька і просили її вжити заходів щодо надання медичної допомоги ОСОБА_6, що ігнорувалося відповідачкою. Більше того, вона закривала батька в його житлі та нікого до нього не пускала.Вважає, що відповідачка під час тяжкої хвороби батька, який був у безпорадному стані, мала можливість, проте свідомо ухилялася від надання йому будь-якої допомоги, а тому просить усунути її від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6

В судовому засіданні позивачка та її представники позов підтримали та доповнили, що батько відповідачки - ОСОБА_6 з дитинства страждав психічно-неврологічними захворюваннями, з приводу чого періодично лікувався, був інвалідом 3-ї групи з дитинства. В останні місяці свого життя брат позивачки - ОСОБА_6 зловживав спиртними напоями, проживав в антисанітарій умовах, не працював. Враховуючи вказані зловживання спиртними напоями та психічні хвороби ОСОБА_6, вважають, що на момент укладення заповіту на користь своєї доньки ОСОБА_2 він не міг правильно розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому волевиявлення ОСОБА_6 при складенні заповіту не було вільним і не відповідало його волі. Окрім того, оспорюваний заповіт посвідчений приватним нотаріусом з порушенням вимог ст.41 Закону України „Про нотаріат". Відповідачка, знаючи, що її батько через тяжкі психічно-неврологічні захворювання і зловживання спиртними напоями потребує сторонньої допомоги та утримання, ухилялася від надання таких, прохання позивачки щодо необхідності звернення за медичною допомогою для ОСОБА_6 ігнорувала та закривала батька вдома, не впускаючи нікого до нього, а відтак, вважають, що вона ухилялась від утримання та від надання допомоги спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані. Між тим, висновок судово-психіатричного експерта № 265 від 27.04.2016 р. вважають неналежним доказом у справі, оскільки висновок не є обґрунтованим і категоричним, окрім того, складений з порушенням Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, зокрема у висновку не зазначено термін проведення експертизи, відсутні покликання на законодавство та літературу, експертами не досліджувалися неврологічні захворювання ОСОБА_6, не дано відповіді на 1-2 запитання поставлені експертам, а тому цей висновок не може бути належним доказом у справі. Просять позов задовольнити.

Відповідачка та її представник проти позову заперечили та зазначили, що відповідачка з семи років проживала з матір'ю в квартирі АДРЕСА_1, а її батько ОСОБА_6 проживав з своїми батьками в будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_6 самостійно організовував своє життя, отримував пенсію, неофіційно працював, здавав в оренду гараж, допомагав своїм батькам, доглядав собак. Відповідачка з маленькою дитиною майже через день приходила в гості до свого батька, бабусі і дідуся, які недалеко від неї проживали, проте не любила заходити до їх будинку через собак і переважно знаходилася з дитиною на подвір'ї. Протягом 2010-2013 років ОСОБА_6 не скаржився доньці на стан свого здоров'я. У 2013 році батько ОСОБА_6 захворів, був лежачим і потребував стороннього догляду, які ОСОБА_6 з матір'ю йому надавали. Після смерті батька ОСОБА_6, погіршився стан здоров'я його матері, яка останні шість місяців не вставала з ліжка і яку доглядав лише ОСОБА_6 В травні 2014р. вона померла. ОСОБА_6 за декілька місяців до своєї смерті став скаржитися на біль в ногах, при цьому він ходив по дворі, вигулював собак. Протягом 2013-2014 років відповідачка, яка доглядала сина, ІНФОРМАЦІЯ_2, приносила сама або передавала через свою старшу доньку, 2006 р. народження, батькові приготовлену нею їжу. У вересні 2014р. ОСОБА_6 розповів відповідачці про погрози сестри ОСОБА_1 позбавити його права власності на частину будинку, чому він вирішив подарувати своє майно доньці, проте не зміг цього зробити через накладений Личаківським РВ арешт на будинок по неіснуючій кримінальній справі. Відтак, ОСОБА_6 замість договору дарування, вимушений був скласти 27.10.2014р. заповіт на користь відповідачки. Даний заповіт на прохання ОСОБА_6 було складено, підписано та посвідчено за місцем його проживання, що не заборонено чинним законодавством. За два тижні до смерті стан здоров'я ОСОБА_6 погіршився, він поскаржився доньці на біль в ділянці печінки і набряк ніг та перестав ходити, у зв'язку з чим відповідачка викликала до нього лікарів, які призначили курс лікування, при цьому батько від госпіталізації категорично відмовився. ОСОБА_6 також відмовився переїхати до своєї доньки, а вона не мала змоги ночувати в нього, так як доглядала двох малолітніх дітей. Відтак, відповідачка стала доглядати батька, двічі на день приходила до нього, створила йому всі зручності, викликала лікарів додому. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька, відповідачка займалася його похованням, при цьому ні позивачка, ні члени її сім'ї на похорони не прийшли. Зазначили, що ОСОБА_6 до дня смерті був адекватний, порушень пам'яті не мав, повністю усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Просять в позові відмовити.

Третя особа - ОСОБА_3 позов підтримала та зазначила, що вона зі своїми батьками проживає в одній частині будинку по АДРЕСА_2, а в другій частині будинку проживав її рідний дядько ОСОБА_6 зі своїми батьками - відповідно її дідом та бабусею. Відповідачка з семи років проживала з матір'ю в квартирі по АДРЕСА_1, вона часто приходила до них в гості, проте до свого батька ОСОБА_6 до вересня 2014р. взагалі не заходила. Вона соромилася батька, оскільки той зловживав спиртними напоями. ОСОБА_6 страждав психічним захворюванням і на протязі багатьох років скаржився на болі в ногах. Коли батьки ОСОБА_6 захворіли і були довгий час лежачими, він їх доглядав. Батько ОСОБА_6 помер у вересні 2013р., а мати у травні 2014р. Після смерті батьків ОСОБА_6 став неадекватним, був неохайним, в будинку не прибирав і нікого до себе не впускав, говорив з нею через вікно. Починаючи з вересня 2014р. відповідачка стала приходити до свого батька. Протягом жовтня - листопада 2014р. вона дядька не бачила. В жовтні стан здоров'я ОСОБА_6 погіршився, проте він відмовлявся їхати в лікарню, при цьому відповідачка не вживала заходів щодо лікування батька. Вважає, що відповідачка ухилялась від утриманні та від надання допомоги ОСОБА_6, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані.

Третя особа - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив і суд вважає за можливе розглянути справу в його відсутності

Третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А. в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, що суд вважає за можливе.

Заслухавши пояснення сторін, третьої особи та їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом, позивачці ОСОБА_1 та батькові відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_6 належало на праві приватної власності по ? частині кожному будинку АДРЕСА_2.

Як вбачається із заповіту, посвідченого 27.10.2014р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А., ОСОБА_6 все своє майно заповів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3. Заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_6, до підписання прочитаний уголос заповідачем і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса о 13.00год. У зв'язку з похилим віком ОСОБА_6 заповіт складено, підписано та посвідчено удома за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.6 т.1/.

Згідно свідоцтва про народження від 22.11.1984р., ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 і її батьком був ОСОБА_6

Згідно свідоцтва про смерть від 17.12.2014р. /а.с.32 т.1/, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 51 років.

З пояснень сторін, третіх осіб та свідків встановлено, що після розлучення ОСОБА_6 проживав з своїми батьками в одній частині будинку АДРЕСА_2, а в другій частині будинку проживала його рідна сестра ОСОБА_1 з своєю сім'єю. З семирічного віку відповідачка проживала з матір'ю недалеко від свого батька ОСОБА_6 у квартирі по АДРЕСА_1.

Також встановлено, що ОСОБА_6 був інвалідом 3-ї групи з дитинства, отримував пенсію, допомагав батькам по господарству, ходив у магазини, здавав в оренду гараж, доглядав двох собак. В 2012-2013 роках батьки ОСОБА_6 стали хворіти. Спочатку ОСОБА_6 доглядав лежачого батька, який помер у вересні 2013р., а потім лежачу матір, яка померла у травні 2014р.

З медичних документів вбачається, що в дитинстві ОСОБА_6 переніс дві черепно-мозкові травми, перебував на обліку в психоневрологічному диспансері, був інвалідом 3-ї групи, в 70-80-х роках неодноразово перебував на лікуванні в обласній психіатричній лікарні, в 2009р. перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: розлади особистості та поведінки внаслідок ураження головного мозку, внаслідок ЧМТ з помірно вираженим психоорганічним синдромом та вираженою емоційно-вольовою нестійкістю та соціально-трудовою дезадаптацією, 18.12.2009р. був визнаний інвалідом 3-ї групи, протягом 2010-2013р. психічний стан ОСОБА_6 не змінювався.

З свідоцтв про народження вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 має доньку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначили, що ОСОБА_6 разом з батьками проживав по сусідству з ними. ОСОБА_6 був у нормальних відносинах з усіма сусідами, спілкувався з ними, вигулював своїх собак, купував продукти, доглядав хворих батьків. Коли батьки злягли, він змінився, став перейматися чи дасть собі раду в цій ситуації. ОСОБА_6 після смерті батьків став більш замкнутим, проте виглядав добре, ходив в магазин, сам себе обслуговував, скаржився на біль в ногах. Інколи просив ОСОБА_7 купити йому якісь продукти. Говорив, що грошей йому вистачає, так як має пенсію і здає гараж в оренду. Вони не бачили його п'яним. Після смерті батьків ОСОБА_6, відповідачка постійно приходила до свого батька, приносила йому продукти харчування та приготовлену їжу або передавала такі дитиною. ОСОБА_6 за місяць до смерті пожовтів, чому донька викликала карету швидкої медичної допомоги, лікарі якої діагностували в нього цироз печінки, проте не захотіли його госпіталізовувати. В подальшому донька двічі на день приходила до батька, доглядала його, а також до нього приходила медсестра, яка робила уколи. ОСОБА_6 ніколи не скаржився їм на свою доньку. Також відповідачці допомагала у догляді за батьком її свекруха. За чотири дні до смерті ОСОБА_8 привела до ОСОБА_6 священика для сповіді, в цей час у хаті було чисто і прибрано, а сам ОСОБА_6 був доглянутим, поводився адекватно і лише скаржився, що не може встати. Похованням ОСОБА_6 займалася його донька.

Суд критично оцінює покликання позивачки та її представників на те, що ОСОБА_2 ухилялася від виконання обов'язку щодо утримання свого батька ОСОБА_6 та від надання своєму батькові допомоги, коли він через тяжку хворобу був у безпорадному стані, оскільки таке спростовується показаннями відповідачки, третьої особи ОСОБА_3, свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, за якими відповідачка періодично приходила і допомагала своєму батькові, а коли він тяжко захворів стала за ним доглядати.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

У відповідності до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Між тим, позивачкою та її представниками не доведено, а в судовому засіданні не встановлено, що ОСОБА_2 ухилялася від обов'язку щодо утримання батька ОСОБА_6, а також від надання допомоги батькові, який через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані.

Враховуючи наведене, а також те, що не встановлено наявності всіх підстав з якими ч.3, 5 ст.1224 ЦК України пов'язує усунення відповідачки від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, суд приходить до висновку, що у позовних вимогах про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_6 слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст.1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Заповіт, як правочин, підпорядковується загальним правилам про вчинення правочинів та визнання їх недійсними.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №265 від 27.04.2016р. /а.с.233-239 т.1/, у період близький до укладення заповіту 27.10.2014р. ОСОБА_6 тяжким психічним розладом не страждав, виявляв розлади особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку з психоорганічним синдромом. За своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Даний висновок посмертної судово-психіатричної експертизи достатньо обґрунтований і не суперечить показанням сторін, третьої особи, свідків та іншим матеріалам справи.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_9 висновок №265 від 27.04.2016р. підтримав та зазначив, що експертний висновок складено вірно, експертами досліджувалися всі наявні в справі матеріали, в тому числі і показання свідків, медична карта амбулаторного хворого Львівського психоневрологічного диспансеру ОСОБА_6 5-2009, три архівні медичні карти стаціонарного хворого КЗ ЛОКПЛ ОСОБА_6 Висновок складений і заповнений відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №100/о „висновок судово-психіатричного експерта №___", затвердженого наказом МОЗ України від 28.07.2014р. №527.

За наведеного, суд критично оцінює покликання представників позивачки на те, що висновок експертизи є необґрунтованим та неповним.

Між тим, позивачкою та її представниками не представлено, а судом не здобуто жодних доказів на підтвердження того, що на момент укладення заповіту в жовтні 2014р. ОСОБА_6 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними і що його волевиявлення не було вільним.

Суд не приймає до уваги покликання позивачки та її представників, як на підставу визнання заповіту недійсним, що оспорюваний заповіт складений не на робочому місці приватного нотаріуса і такий не міг бути записаний зі слів ОСОБА_6, оскільки заповіт складено і посвідчено за місцем проживання ОСОБА_6, який по стану здоров'я не міг з'явитися до робочого місця приватного нотаріуса, відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, а те що у заповіті нотаріусом зазначено, що заповіт у зв'язку з похилим віком ОСОБА_6 складений, підписаний та посвідчений удома заповідача, не може бути підставою для визнання його недійсним.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для визнання заповіту від імені ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2, посвідченого 27.10.2014р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А., недійсним, а тому у позивних вимогах про визнання заповіту недійсним слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст.203 ч.3, 207 ч.2, 215, 1224, 1233-1235, 1247 -1248, 1257, 1261 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А., про визнання заповіту від імені ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2, посвідченого 27.10.2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А., недійсним та усунення від права на спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копій цього рішення.

Суддя: