Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/3488/17 Головуючий у 1-й інст. Замега О. В.
Категорія 5 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.,

при секретарі

судового засідання: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за матеріалами позовної заяви ОСОБА_2 до Мирославської сільської ради Бердичівського району Житомирської області про визнання права власності на самочинно реконструйований обєкт

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 вересня 2017 року

встановила:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Мирославської сільської ради Бердичівського району Житомирської області про визнання права власності на самочинно реконструйований обєкт.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 вересня 2017 року відповідно до положень п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України відмовлено у відкритті провадження у справі за даним позовом з тих підстав, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що він подав позовну заяву саме як фізична особа і просить визнати за ним право власності на самочинно реконструйовану нежитлову будівлю №41 по вул. Колгоспній в с. Мирославка Бердичівського району Житомирської області. Зазначає, що судом не враховано, що договір купівлі-продажу від 20.09.2002 року на вищезазначене приміщення було укладено між СТОВ «Мирославка» та ОСОБА_2 як громадянином, а не фізичною особою підприємцем.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен розглядатись в порядку господарського судочинства.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Згідно п.1 ч.1 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу від 20.09.2002 року нежитлової будівлі (рибного цеху), який знаходиться в с. Мирославка Бердичівського району Житомирської області по вул. Колгоспній,41-А, вказаний договір укладено між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Мирославка» та приватним підприємцем ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За змістом ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 55 ГК України визначено, що субєктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обовязків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобовязаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Субєктами господарювання є, зокрема, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці. Субєкти господарювання реалізують свою господарську компетенцію на основі права власності, права господарського відання, права оперативного управління відповідно до визначення цієї компетенції у цьому Кодексі та інших законах.

Згідно п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року №3, спір фізичної особи, яка має статус суб'єкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових чи інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не пов'язаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Наприклад, вирішуючи належність спору про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним до цивільної чи господарської юрисдикції, у разі виникнення такого спору між господарським товариством і фізичною особою, яка є приватним підприємцем, суду належить з урахуванням змісту договору та інших правовстановлюючих документів з'ясувати, з використанням якого правового статусу при укладенні такого договору діяла фізична особа: як фізична особа чи як фізична особа - підприємець, а також врахувати, які саме правовідносини між сторонами виникли.

Судом встановлено, що з позовом до юридичної особи Мирославської сільської ради Бердичівського району звернулася фізична особа ОСОБА_2, який є приватним підприємцем за захистом своїх порушених прав шляхом визнання в судовому порядку права власності на самочинно реконструйований обєкт (рибний цех) нерухомого майна, який належить йому на праві власності як фізичній особі-підприємцю і використовується останнім для здійснення підприємницької діяльності.

Тобто, предметом судового спору є правовідносини, які також ґрунтуються на договорі купівлі-продажу від 20.09.2002 року нежитлової будівлі (рибного цеху), який був укладений між СТОВ «Мирославка» та приватним підприємцем ОСОБА_2.

Наведене підтверджується договором купівлі-продажу від 20.09.2002 року, витягом з розпорядження голови Бердичівської районної державної адміністрації № 220 від 25.10.2002 року, договором оренди земель водного фонду від 17.12.2002 року укладеного між Бердичівською райдержадміністрацією та приватним підприємцем ОСОБА_2

Крім того, відповідно даних Єдиного державного реєстру Фізична особа підприємець ОСОБА_2 не перебуває в процесі припинення, тобто на момент подачі позову ОСОБА_2 не припинив свою діяльність, як фізична особа-підприємець.

За таких обставин, враховуючи, що сторонами у справі є юридичні особи, спір виник щодо нерухомого майна, яке використовується для здійснення підприємницької діяльності, висновок районного суду про те, що заява не підлягає до розгляду в суді в порядку цивільного судочинства є вірним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на законність ухваленого судового рішення не впливають.

Ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді