Справа № 144/523/16-ц Провадження № 22-ц/772/1692/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сало Т.Б., суддів: Марчук В.С., Оніщука В.В., секретар - Агеєва Г.В., за участі представника ПАТ ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 30 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановила:

В квітні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.05.2011 року у розмірі 27849,60 грн., з яких: 14710,80 грн. заборгованість за кредитом; 10651,55 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 684,89 грн. заборгованість за пенею та комісією; та штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1302,36 грн. штраф (процентна складова).

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного кредитного договору ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач в свою чергу зобовязання по погашенню заборгованості по тілу кредиту та сплаті відсотків, належним чином не виконує, у звязку з чим виникла заборгованість.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 30 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду є незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, зокрема, судом не враховано, що відповідач не надав доказів зняття коштів шахрайським шляхом третьою особою без вини відповідача.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 22 серпня 2016 року апеляційну скаргу задоволено. Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 30 червня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредиту у розмірі 27 849,60 грн., з них : 14 710,80 грн. заборгованість за кредитом, 10 651,55 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 684,89 грн. заборгованість за пенею та комісією, штрафи 500 грн. фіксована складова та 1 302,36 грн. процентна складова.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року рішення апеляційного суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

При новому розгляді апеляційної скарги банку, колегією суддів встановлено, що 5 травня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Відповідно до даної анкети-заяви ОСОБА_3 отримала платіжну картку Кредитка «Універсальна» з визначеним кредитним лімітом за вказаною платіжною карткою в розмірі 500 грн.

В довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.8) кредитні ліміти по картці змінювались: 12 грудня 2012 року, 13 січня 2013 року, 31 липня 2013 року та 11 жовтня 2013 року.

Остання зміна кредитного ліміту була 11 жовтня 2013 року, і становила 15000 грн.

Відповідно до п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4, 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Сторонами не заперечувалось, що 16.06.2015 року ОСОБА_3 отримала телефонний дзвінок від невідомої особи, яка представилась працівником банку, і, з метою звірити дані кредитної картки, ОСОБА_3 підтвердила термін дії картки, зазначила CV-код та назвала текст повідомлення, яке їй було надіслано ПАТ КБ «Приватбанк».

Після зазначеного дзвінка від невідомого, ОСОБА_3 отримала на телефон смс повідомлення про зняття з її кредитної картки 14750 грн., після чого вона негайно зателефонувала на гарячу лінію ПАТ КБ «Приватбанк» та залишила заявку про блокування картки, про шахрайські дії та про повернення коштів.

Цього ж дня, ОСОБА_3 звернулась з відповідною заявою до правоохоронних органів, і по факту вчинення шахрайських дій, вчинених відносно неї, 16 червня 2015 року було відкрито кримінальне провадження №0005847.

Також встановлено, що кошти з картки відповідача в розмірі 14145 грн., були перераховані на інший рахунок, власник якого невідомий, через систему «Portmone.com» (а.с.51).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «Приватбанк» не надав належних доказів того, що відповідачка передала картку іншим особам, чи відкрила їм ПІН код, позивачем своєчасно не вчинено дії на заяву відповідача про блокування картки, про вчинення шахрайських дій та про повернення коштів, які викрадені з карткового рахунку, а тому нарахування відповідачу заборгованості є безпідставним, оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» не виконало своїх обовязків передбачених п.2.1.1.3 Умов та правил надання банківських, та в порушення п. п. 2.1.1.3.6 даних умов не забезпечив призупинення розрахунків з використанням картки.

Крім цього, суд першої інстанції керувався Постановою правління НБУ від 5 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», відповідно до норм якої, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Хоча суд першої інстанції прийшов до аналогічного висновку, що і колегія суддів, про відмову в задоволенні вимог позову, однак, колегія суддів не погоджується з мотивами прийнятого судом першої інстанції рішення.

Підсумовуючи обставини встановленні судом, слід зазначити наступне.

Банк звернувся з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту, зазначаючи, що відповідач отримала кредит в розмірі 15000 грн. При цьому, банк не заперечує, що в дату отримання вказаного кредиту невідомі особи, шахрайським способом, змусили відповідача вказати реквізити картки, внаслідок чого відбувся незаконний переказ коштів з рахунку відповідача на рахунок невідомої особи, відкритий в банку «Аваль» через платіжну систему «Partmone.com». Однак, банк стверджує про наявність вини в цих діях відповідача, оскільки остання порушила вимоги нормативних актів, які забороняють користувачам платіжних засобів надавати такі відомості, а від так відповідач не звільняється від відповідальності.

Відповідно до п. 6 Розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, користувач, після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором.

До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Відповідно до п. 9 цього розділу користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Крім вказаного Положення, спірні правовідносини, регулюються також Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який, як вказано в преамбулі цього закону, визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб'єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Із змісту вказаних норм, можна зробити висновок, що наслідком дій емітента платіжних засобів чи користувача платіжних засобів, що спричинили операцію по списанню коштів, які користувач не бажав здійснити, є збитки шкода заподіяна тим чи іншим субєктам даних відносин. Передбачені випадки, коли за заподіяні збитки користувач платіжного засобу несе відповідальність, і коли такої відповідальності не несе.

Про збитки та відповідальність за збитки як емітента платіжних засобів, так і їх користувачів йдеться в згаданому Законі, зокрема, в ст. 33 (п.33.2) вказується, що платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Платник має відшкодувати банку або іншій установі учаснику платіжної системи шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації. Платник зобов'язаний відшкодувати шкоду, заподіяну банку або іншій установі учаснику платіжної системи, що його обслуговують, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і проведенням незаконних операцій з компонентами платіжних систем (платіжні інструменти, обладнання, програмне забезпечення тощо). При цьому банк або інша установа учасник платіжної системи, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за проведення переказу (п. 33.3).

В п. 32.8. ст. 32 вказаного Закону вказується, що спори, пов'язані із здійсненням банками переказу, розглядаються у судовому порядку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

В даному випадку, встановлено, що відсутня обовязкова складова договору позики передача у власність позичальникові грошових коштів, оскільки кошти з карточки відповідача були передані невідомій особі, а не стороні договору кредиту.

Отже, колегія суддів, враховуючи суть правовідносин, які складаються між учасниками переказів коштів і регламентуються вищезазначеними нормами Закону та Положення, вважає, що при вирішенні даного спору, не можна стверджувати про факт отримання відповідачем кредитних коштів в банку, і як наслідок, повернення їх банку з відсотками за користування, в тому числі, штрафних санкцій за порушення умов договору, тобто, дані правовідносини не регулюються умовами договору та нормами права, які регламентують кредитні відносини. А від так, відсутні підстави стягувати кошти з відповідача на підставі умов кредитного договору.

Слід відмітити, що сам факт незаконного переказу коштів з кредитної картки відповідача на рахунок невідомої особи, який був відкритий в банку «Райффайзен банк Аваль», підтверджується встановленими обставинами та діями, які вчинила відповідач одразу після виявлення незаконного переказу коштів.

Зокрема, відповідач, отримавши 16.06.2015 року смс - повідомлення про списання коштів з її рахунку, одразу звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» на гарячу лінію за номером 3700 з повідомленням про викрадення коштів з картки, її блокування та повернення коштів. За заявою ОСОБА_3 по факту вчинення шахрайських дій щодо незаконного списання коштів з її картки, 16 червня 2015 року відкрито кримінальне провадження.

Встановленні обставини не заперечувались позивачем.

ОСОБА_3С фактично виконала вимоги пункту 2.1.1.5.11 Умов і Правил надання банківських послуг (які складають кредитний договір), яким передбачено обовязок клієнта інформувати банк, а також правоохоронні органи при отриманні звістки про незаконне використання картки. Такі ж вимоги існують у вищезгаданому Положенні та Законі.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановивши обставини у справі, зробив хибні висновки в мотивувальній частині при відмові в задоволенні позову, оскільки в задоволенні позову слід відмовити не з підстав недоведеності неправомірності дій відповідача, а з мотивів відсутності підстав для стягнення спірної суми коштів на підставі умов договору кредиту, який, як встановлено судом, відповідач не отримувала.

Відповідно до п. п. 1,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального права є підставою, зокрема, для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 30 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_4

Судді : /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом:

Суддя: Сало Т.Б.