АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5039/17 Справа № 173/2230/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шевченко О. Ю. Доповідач - Варенко О.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 01 червня 2010 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку с визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобов'язання за даним договором. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видавши позичальнику кредитну картку з відповідним лімітом. Позичальник свої обов'язки системно не виконував, у зв'язку з чим станом на 31 жовтня 2016 року утворилася заборгованість у сумі 18 658, 83 грн.: 779 грн. 81 коп. - заборгованість за кредитом; 13277 грн. 70 коп. - заборгованість за процентами; 3236 грн. 61 коп. - заборгованість по пені; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 864 грн. 71 коп. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, позивач просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01 червня 2010 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідачу був виданий кредит на споживчі потреби в розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6-7).

Строк дії договору встановлено 12 місяців з моменту його підписання (п.1.1.7.12 умов договору).

Підписуючи анкету-заяву від 01 червня 2010 року відповідач надала свою згоду, що вказана заява разом з пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Згідно з умовами кредитного договору Позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту в розмірі та в строки, визначені тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, випустивши та надавши відповідачці кредитну картку «Універсальна» із встановленим лімітом кредитних коштів в розмірі 800 грн., яку (картку) відповідач отримала та використала кредитні кошти в своїх цілях.

З виписки по кредитному рахунку ОСОБА_2 вбачається, що у період з дати встановлення кредитного ліміту та по серпень 2013 року відповідач користувалася кредитними коштами, шляхом зняття коштів в банкоматі та розрахунку кредитною карткою за покупку товарів. Останній внесений позичальником платіж в рахунок погашення заборгованості був здійснений 07 березня 2014 року, яким частково було погашено існуючу заборгованість (а.с.52-53).

Умовами договору передбачений обов'язок позичальника погашати заборгованість по кредиту, відсоткам та також сплатити комісію відповідно до встановлених тарифів банку (п.п.1.1.2.5, 1.1.7.14 умов та правил).

Разом з цим, узгодженими між сторонами умовами договору визначено, що позичальник доручає банку здійснювати списання грошових коштів з його рахунків, відкритих у валюті кредитного ліміту та в межах сум належних до сплаті банку по цьому договору при настанні строків платежів (п.п.1.1.3.1.6 умов та правил).

З наданої банком виписки по платіжній картці відповідача вбачається, що 07 березня 2014 року платіж був здійснений шляхом автоматичного погашення простроченої заборгованості, тобто сталося списання коштів відповідача, що передбачено вищевказаним пунктом договору.

Також умовами передбачено,що при порушені відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штрафу розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії (п.п.1.1.5.20, 1.1.5.32 умов та правил).

Отже, з виписки по кредитному рахунку вбачається, що відповідач користувалася наданими їй кредитними коштами, проте зобов'язання за спірним кредитним договором нею належним чином не виконувались в результаті цього, станом на 31 жовтня 2016 року, боржник має заборгованість за кредитом.

Відповідно до наведеного банком у своєму позові розрахунку заборгованість за договором складає 18 658, 83 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 779, 81 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 13 277, 70 грн.; заборгованість за пенею - 3 236, 61 грн. а також штрафів: фіксована частина - 500,00 грн. та процентна складова - 864, 71 грн. (а.с.52-53).

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволені позову, посилаючись на те що банком було пропущено строк позовної давності для пред'явлення даних вимог.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, з наступних підстав.

За змістом статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Нормами ч.1 ст.264 України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Також слід зазначати, що статтею 627 ЦК України закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст..628 ЦК України).

Нормами ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, підписуючи спірний кредитний договір відповідач надала свою згоду на автоматичне списання грошових коштів зі своїх рахунків при виникненні заборгованості по діючим зобов'язанням перед банком. З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що автоматичне списання коштів в рахунок погашення заборгованості по договору можна визначити, як дію позичальника, що свідчить про визнання нею свого боргу.

Отже, згідно виписки з рахунку відповідача, останній внесений платіж на погашення заборгованості був здійснений 07 березня 2014 року. З матеріалів справи вбачається, що банк з позовними вимогами звернувся 07 грудня 2016 року, тобто з дотриманням строків, передбачених ст.257 ЦК України для захисту свого порушеного права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що виникла заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідача, у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за спірним договором.

Разом з цим, щодо визначення позивачем розміру пені погодитись не можна, оскільки позивач не врахував всіх обставин у справі та вимог законодавства, а також свої дії.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За змістом п.1 ч.2 статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені).

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що в судовому засіданні суду першої інстанції відповідачем було зроблено заяву про застосування позовної давності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача пені в межах строку позовної давності в розмірі 1100 грн.

Між тим, умовами договору визначено, що при порушені відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії.

Таким чином, враховуючи зазначений пункт договору та з урахуванням розміру заборгованості, яка підлягає стягненню включаючи зменшену судом суму пені - процентна складова штрафу підлягає стягненню у розмірі 757, 88 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог суд першої інстанції наведені обставини не врахував, та застосував правові норми з порушенням норм матеріального права.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на його користь суми заборгованості станом на 31 жовтня 2016 року в розмірі 16415,39 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 779,81 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 13277,70 грн.; заборгованості за пенею - 1100,00 грн., штрафів: - фіксована частина - 500,00 грн., процентна складова - 757,88 грн.

Відповідно ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 2893, 80 грн.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2017 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.06.2010 року у розмірі 16415,39 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 779,81 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 13277,70 грн.; заборгованості за пенею- 1100,00 грн., штрафів: - фіксована частина - 500,00 грн., процентна складова - 757,88 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2893,80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова