Справа № 584/479/17 Провадження № 2/584/255/17
РІШЕННЯ

Іменем України

27.10.2017 Путивльськийрайонний суд Сумської області

в особі : головуючого - судді Толстого О.О.

при секретарі Зікрати Я.В.

за участю : представника позивача Гудімової О.С.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Путивль цивільну справу за позовом Путивльської районної державної адміністрації Сумської області до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ :

Путивльська районна державна адміністрації Сумської області, як орган опіки та піклування, звернулася до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач є матір'ю малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відомості про батька дитини в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про народження записані за вказівкою матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов'язків по догляду, вихованню та утриманню своєї малолітньої дитини, а саме: не здійснює її лікування, не створює належних житлово-побутових умов для її проживання, не забезпечує її належним харчуванням. Кошти державної допомоги використовує не за призначенням, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями.

ОСОБА_2 неодноразово попереджалась про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов'язків, але належних висновків не зробила. Стан виконання нею батьківських обов'язків неодноразово розглядався на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини Путивльської районної державної адміністрації Сумської області, до неї застосовувалися заходи адміністративного впливу. При цьому ОСОБА_2 не працює, перебуває на обліку у лікаря - нарколога. Малолітній ОСОБА_3 з березня 2016 року проживає в родині ОСОБА_4, батьки якого сплачують плату за відвідування дитиною дитячого садка.

Посилаючись на зазначене, просив позбавити відповідача батьківських прав відносно цієї дитини та стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

У судовому засіданні представник позивача доводи позову підтримала.

Відповідач позов не визнала та пояснила, що вживає спиртні напої час від часу, бажає пройти курс лікування та змінить свою поведінку та ставлення до дитини.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Свідоцтвом про народження дитини та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану (а.с. 3-4) підтверджені ті обставини, що відповідач є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому запис про батька цієї дитини вчинено відповідно до ч. 1 ст.135 СК України за вказівкою матері.

З лютого 2016 року за згодою відповідача малолітній ОСОБА_3 проживає в родині ОСОБА_5, де створені всі необхідні умови для його виховання (а.с. 25).

Дитина відвідує Путивльський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 1 м. Путивль з 2014 року, при цьому відвідує його систематично, завжди доглянутий, охайний, чистий. До 2017 навчального року дитину водила до садка його матір, яка цікавилася його життям та розвитком. У 2017 році вихованням хлопчика займаються баба та дід, які також здійснюють оплату за садок (а.с. 8, 9).

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 суду пояснили, що є бабою та дідом хлопчика, який проживає разом з ними з лютого 2016 року, коли його матір, відповідачка в справі, напилася і залишила дитину без нагляду. Матір дитини матеріальної допомоги сину не надає, бачить його зрідка.

Відповідач у справі зареєстрована в с. Юрєве Путивльського району, але фактично там не проживає (а.с. 7).

Зі змісту заяви ОСОБА_5 від 21.02.2017, в родині якого проживає малолітній ОСОБА_3, вбачається, що останній звернувся до Путивльської районної державної адміністрації з проханням надати висновок про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина, оскільки вона не виконує свої батьківські обов'язки по його вихованню, систематично вживає спиртне (а.с. 16).

Згідно листа головного лікаря КУ Путивльської районної ради Сумської області «Путивльська центральна районна лікарня», ОСОБА_2 знаходиться на «Д»-обліку у лікаря-нарколога з 2016 року (а.с. 11).

Проте будь-який медичний висновок з якого вбачалося б, що відповідач має хронічну алкогольну залежність, суду не наданий.

Допитаний лікар психіатр-нарколог ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_2 перебуває на обліку з приводу психічних розладів поведінки внаслідок зловживання алкоголю, синдром залежності. Однак у нього немає даних про те, що ця хвороба у ОСОБА_2 знаходиться в стадії хронічного загострення. Також зауважив, що на даний час у медичний практиці таке поняття як хронічний алкоголізм не застосовується, а ця хвороба не визнається суспільно-небезпечною. Тому лікування особи можливе виключно в добровільному порядку.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Путивльської районної державної адміністрації від 11.10.2012 ОСОБА_2 було попереджена про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов'язків по відношенню до її дітей (а.с. 14).

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Путивльської районної державної адміністрації від 03.03.2017 № 20 визнано доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3, що обґрунтовувалось тим, що вона зловживає алкоголем, не виконує своїх батьківських обов'язків щодо створення належних умов для проживання дитини, її харчування, а кошти державної соціальної допомоги витрачає не за призначенням (а.с. 13).

У відповідності до письмового висновку органу опіки та піклування від 14.04.2017 № 01-21/1035 (а.с. 46, 47) позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_3 є доцільним з тим самих підстав.

Однак, за даними УСЗН ОСОБА_2 отримувала допомогу на дитину як одинока матір по грудень 2016 року (а.с. 22, 23). При цьому жодних актів перевірки з питань використання ОСОБА_2 цих коштів за призначенням суду не надано.

Отже, у справі відсутні об'єктивні дані, що вказують на обґрунтованість висновків про антисоціальний характер поведінки відповідачки, зловживання нею спиртними напоями та витрачання коштів державної соціальної допомоги не за призначенням, а такі висновки органу опіки та піклування здебільшого ґрунтуються на поясненнях родини ОСОБА_5, де перебуває дитина, тобто певної мірою заінтересованих осіб.

Свідок ОСОБА_8, практичний психолог Путивльського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 1 м. Путивль, суду показала, що малолітнього ОСОБА_3 до садка приводить дід, матір дитини вона жодного разу не бачила. На святи до дитини приходять дідусь та бабуся. Хлопчик бажає жити разом з дідом та бабою.

В той же час, згідно письмового висновку цього ж психолога щодо ставлення дитини до матері від 03.03.2017, що міститься на а.с. 10, в результаті проведення методики «Малюнок сім'ї» для хлопчика значимою є бабуся, а також дід та тато, з якими він проживає. При цьому, у дитини є бажання спілкуватися з матір'ю, згадування про яку негативних емоцій у нього не викликає.

Як вбачається з листа-попередження від 28.02.2017 ОСОБА_2 попереджалась про відповідальність за утримання, виховання та навчання дитини (а.с. 24).

У пункті 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959, визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У відповідності до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами.

В силу ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» суд зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа «Ньяоре проти Франції»). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (справа «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії»). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа «Мозер проти Австрії»).

Як роз'яснено в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

З урахуванням наведених правових приписів та обставин справи, які свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 не належним чином виконує свої батьківські обов'язки щодо виховання дитини, але беручи до уваги інтереси останньої, яка не втратила емоційно-психологічного зв'язку з матір'ю, достатньо переконливі дані про стійку, антисоціальну поведінку та хронічну алкогольну залежність якої відсутні, суд не знаходить підстав для застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, проте, з урахуванням обставин справи, особи відповідачки, вважає необхідним попередити про необхідність змінити ставлення до виховання сина, а контроль за виконанням нею батьківських обов'язків покласти на органи опіки та піклування.

Ураховуючи те, що позов у частині позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, а тому суд вважає, що у позові в частині стягнення аліментів з останньої також слід відмовити.

Виходячи знаведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214 ЦПК України, ст. 164 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Відмовити у задоволенні позову Путивльської районної державної адміністрації Сумської області до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

2. Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

3. Покласти на Путивльську районну державну адміністрацію Сумської області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов'язків.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Путивльський районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Рішення виготовлено в повному обсязі 01.11.2017.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя

Путивльського районного суду О.О.Толстой