Справа № 380/1242/16-ц Головуючий у І інстанції Лісовенко П. І.
Провадження № 22-ц/780/3103/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 30 02.10.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

02 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Лівінського С.В.

суддів: Березовенко Р.В.

ОСОБА_2

за участю секретаря судового засідання Вергелес О.А.

розглянувши справу за позовом першого заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної ради, комунального підприємства Київської обласної ради «Курсів» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 26 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року перший заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної ради, комунального підприємства Київської обласної ради (далі КП КОР) «Курсів» звернувся до суду з вказаним позовом.

Просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь КП КОР «Курсів» шкоду, завдану злочином, в сумі 20 тис. грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що вироком Володарського районного суду Київської області від 30 березня 2016 року, зміненим ухвалою апеляційного суду Київської області від 05 липня 2016 року, ОСОБА_3 визнано винною та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України. Внаслідок неправомірних дій директора КП КОР «Курсів» ОСОБА_3, підприємству КП КОР «Курсів», який має статус потерпілого, завдано матеріальної шкоди на суму 20 тис. грн.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 26 квітня 2017 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь КП КОР «Курсів» шкоду, завдану злочином, в сумі 20 тис. грн. Розподілено судові витрати.

Відповідач з вказаним судовим рішенням не погодилась та подала апеляційну скаргу. Просила рішення скасувати та ухвалите нове рішення про відмову в позові. Вважала, що вказане рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено наявності завданої матеріальної шкоди КП КОР «Курсів», заподіяної відповідачем.

Однак з таким висновком суду, колегія суддів погодитись не може.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується таке.

Вироком Володарського районного суду Київської області від 30 березня 2016 року, зміненим ухвалою апеляційного суду Київської області від 05 липня 2016 року, та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2017 року, ОСОБА_3 визнано винною та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України. Вирок набрав законної сили 05 липня 2016 року.

Потерпілим в кримінальному провадженні №0000025 щодо обвинувачення ОСОБА_3 є КП КОР «Курсів».

Судовими рішеннями встановлено та визнано доведеним, що 18 листопада 2010 року директор КП КОР «Курсів» ОСОБА_3, перебуваючи в приміщенні КП КОР «Курсів», розташованого за адресою: м. Тетіїв, вул. Комсомольська,6, на підставі завідомо неправдивого офіційного документу контракту №03/08-06 від 04 вересня 2006 року, будучи наділеною правом першого підпису банківських документів, використовуючи своє службове становище, діючи всупереч інтересам служби, засвідчила своїм підписом та скріпила печаткою очолюваного нею підприємства платіжне доручення №149 від 18 листопада 2010 року про перерахування СФГ «Надросся» 20 тис. грн кредиторської заборгованості за будівництво топічної.

На підставі зазначеного платіжного доручення, 18 листопада 2010 року Тетіївським районним відділенням Ощадбанку з розрахункового рахунку КП КОР «Курсів» №26001483 на розрахунковий рахунок СФГ «Надросся» перераховано вказану суму.

Внаслідок неправомірних дій директора КП КОР «Курсів» ОСОБА_3, підприємству КП КОР «Курсів», який має статус потерпілого, завдано матеріальної шкоди на суму 20 тис. грн.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами регулює законодавство про працю.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя статті 233 КЗпП України).

Отже, строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано положеннями КЗпП України. Спірні правовідносини у справі, яка переглядається, регулюються положеннями КЗпП України, статтею 233 якого встановлено строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Як роз'яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 27 квітня 2016 року(справа № 6-216цс16) і від 02 березня 2016року ( справа № 6-1263цс15).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, наведені вище висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, мали бути враховані районним судом при застосуванні вказаних норм права. Суд мав право відступити від правових позицій, викладених у висновках Верховного Суду України, однак з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Вироком Володарського районного суду Київської області від 30 березня 2016 року по справі встановлено, що факт перерахунку з підприємства КП КОР «Курсів» на рахунок СФГ «Надросся» 20 тис. грн за відсутності у підприємства кредиторської заборгованості перед останнім за платіжними документами, підписаними відповідачем, було виявлено директором КП КОР «Курсів» ОСОБА_5 після прийняття ним посади у 2011 році, а на початку 2015 року ним же встановлено, що підписаний відповідачем контракт, за яким було проведене будівництво і ремонт опалення є фіктивним.

Останню обставину представник позивача ОСОБА_5А підтвердив в судовому засіданні.

Крім того, тим же вироком районного суду по справі встановлено, що обвинувальний акт в наведеному кримінальному проваджені щодо ОСОБА_3 був складений був 27 січня 2015 року.

Тому, оскільки з часу виявлення власником або уповноваженим ним органом на початку 2015 року і до звернення прокурора 12 вересня 2016 року з даним позовом до суду пройшло більше року, а клопотань щодо поновлення даного строку із зазначенням поважних причин пропуску наведеного строку прокурором і позивачем не заявлено, що було залишено поза увагою суду першої інстанції, судове рішення, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

З огляду на викладене слід дійти висновку, що позиція прокурора про те, що в даному конкретному випадку правовідносини між сторонами врегульовано положеннями ст. 1166 ЦК України і день набрання законної сили вироком про засудження особи, яка є відповідачем у цивільній справі про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству внаслідок порушення покладених на працівника трудових обов'язківслід вважати днем виявлення шкоди, заподіяної цим працівником, являється наслідком неправильного тлумачення норм права.

При цьому, на підставі частини 3 статті 303 ЦПК України, колегія суддів знаходить за можливе у даній конкретній справі вийти за межі доводів апеляційної скарги.

Керуючись ч. 3 ст. 209, ст. ст. 218, 303-304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 26 квітня 2017 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

У задоволені позовних вимог першого заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя С.В. Лівінський

судді: Р.В. Березовенко

ОСОБА_2