№ 201/2561/16- ц
провадження 2-п/201/87/2017
УХВАЛА

07 листопада 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Пухловою О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника ОСОБА_1 про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа управління-служба в справах дітей Соборної районної в місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 23 лютого 2016 року звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відносно двох неповнолітніх дітей, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 20167 року позовні вимоги були задоволені повністю.

22 серпня 2017 року представник відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд вказаного заочного рішення суду від 28 квітня 2016 року, посилаючись на незаконність винесення такого рішення, не правильність вирішення спору, не відповідність висновків суду матеріалам справи та порушення процесуальних норм при винесенні ухвали про заочний розгляд справи і винесення заочного рішення.

Заявник вимоги заяви підтримав, наполягав на її задоволенні, просив скасувати вказане заочне рішення суду і призначити справу до розгляду в загальному порядку, задовольнивши його заяву в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти вимог заяви заперечувала, вказане рішення винесене у відповідності до норм ЦПК, повідомлення відповідача про слухання справи було належним і неодноразовим, іншої адреси для свого листування відповідач не надавав, пошта повістки суду до квартири реєстрації відповідача доставляла, про що є належне підтвердження. Отже вимоги заяви безпідставні і просила заяву залишити без задоволення.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти вимог заяви заперечувала, вказане рішення винесене у відповідності до норм ЦПК, повідомлення відповідача про слухання справи було належним і неодноразовим, іншої адреси для свого листування відповідач не надавав, пошта повістки суду до квартири реєстрації відповідача доставлялись, про що є належне підтвердження. Отже вимоги заяви безпідставні і просила заяву залишити без задоволення.

Вислухавши пояснення учасників судового засідання, зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає заяву не обґрунтованою і не підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що дійсно Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 28 квітня 2016 року була розглянута цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року позовні вимоги були задоволені в повному обсязі.

У відповідності до ст. 224 ЩІК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_1 через свого представника, скориставшись своїм правом, яке передбачено ст. 228-232 ЦПК України, звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення. Обставини, викладені в заяві цього відповідача є не обґрунтованими з огляду на наступне.

В своїй заяві представник відповідача зазначає, що в справі був наявним реальний спір стосовно позбавлення батьківських прав, з позивачем є реальний спір, позивач не вказав всіх обставин спору, не надав всіх необхідних документів і взагалі фактично вибрав неналежний спосіб захисту своїх інтересів, не згоден і по суті рішення, оскільки фактично можливо і були підстави для звернення самого відповідача до суду, але вони не значні, про час та день судового розгляду даної цивільної справи належним чином не був повідомлений, про що свідчить відсутність в матеріалах справи такого повідомлення на реальну адресу мешкання, місце реєстрації, яке було б ним особисто отримано.

Але судом встановлено, що згідно загальновідомих фактів (в тому числі і поданих письмових документів самим заявником та його довірителем заяви про ознайомлення зі справою, отримання копії рішення та інш.) місце знаходження і реєстрації цього відповідача є конкретним і визначеним: вул. Тонельна, буд. 97 в м. Дніпро, викликався він в судове засідання саме з вул. Тонельної, буд. 97, вказану адресу відповідач вказував і суду як місце реєстрації і як місце фактичного мешкання, саме на вказану адресу цьому відповідачу направлялися повістки про слухання справи 22 березня, 11 квітня, 25 і 28 квітня 2016 року та інш. (вже неодноразові виклики для розгляду його цієї заяви), відповідач повинен був їх отримувати, оскільки про поданий позов знав, так як поштові повідомлення до нього (місця фактичного мешкання) доходять; в даному випадку поштова повістка по дату слухання на 11, 25 і 28 квітня 2016 року направлена була судом відповідачеві на вказану адресу, але останній не отримав вказане і відділення звязку повернуло вказані документи до суду, до суду поверталися повідомлення про отримання відповідачем повісток і повідомлень суду про слухання справи, є поштові реєстри про відправлення таких повідомлень про слухання справи і саме повідомлення, в тому числі і на 28 квітня 2016 року. Повістки направлялися відповідачу про слухання справи і через місце реєстрації і мешкання ОСОБА_1, була реальна доставка повісток, про що є письмові підтвердження в матеріалах справи.

Пояснення про те, що відповідач міг певний час не дивитися за вхідною поштою, чи якийсь час тимчасово не мешкав в той час за цією адресою не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки таких відомостей він суду не надавав, а відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Після переносу та відкладення в слуханні справи, в тому числі через неявку без поважних причин в судове засідання і цього відповідача (22 березня, 11 квітня, 25 квітня 2016 року), 28 квітня 2016 року судове засідання відбулося, справа розглянута по суті і винесено рішення.

Згідно ч. 1 ст. 232 ЦПК заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Ознайомившись зі змістом заяви представника відповідача про перегляд заочного рішення від 28 квітня 2016 року, суд вважає, що причини неявки в судове засідання, що відбулося 28 квітня 2016 року не є поважними та заява не містить доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення спору. Так в цій заяві про перегляд рішення відповідач вказує про те, що йому не було відомо про час та дату судового засідання посилаючись на те, що про рішення він дізнався тільки пізніше. Але вказане не відповідає дійсності, оскільки відповідач не повідомляв суду про зміну місця мешкання та реєстрації, в заяві про перегляд заочного рішення суду вказана адреса місця знаходження відповідача. Окрім того, твердження заявника, відповідача про те, що судова повістка про виклик в судові засідання ним не отримана, не відповідає дійсності і є лише припущенням відповідача нічим не підтвердженим, оскільки повістка йому направлялася судом та не отримана чомусь ним, про що є поштове повідомлення, направлення повістки судом було завчасно.

Отже, суд робить висновок про те, що відповідач по справі був своєчасно належним чином повідомлений про слухання справи 28 квітня 2016 року і в інші дні слухання цієї справи.

Після розгляду судом справи по суті і винесення заочного рішення суд повинен був належним чином повідомити відповідача про розгляд справи та направити йому копію винесеного рішення для відома і можливості реалізації свого права в разі незгоди з рішенням оскаржити його в передбаченому законом порядку і визначені законом строки. Вказане судом було виконано.

Таким чином, заява представника відповідача ґрунтується на припущеннях, які нічим не підтверджуються, що в свою чергу суперечить ст. 60 ЦПК України, яка говорить про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, можливо зробити висновок про те, що підстави для скасування заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року відсутні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що заява не підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги позицію відповідача, заявника стосовно наполягання на своїй заяві про перегляд заочного рішення суду, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим заяву представника ОСОБА_1 про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 3, 10, 11, 57-61, 158, 209, 210, 212, 218, 228 - 232 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа управління-служба в справах дітей Соборної районної в місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав залишити без задоволення.

Заочне рішення по вказаній цивільній справі може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Суддя -