Дата документу 04.04.2017
Справа № 320/3021/16-ц
Провадження № 2/320/244/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого: судді Дараган Л.В.

за участю секретаря: Данчук К.В.

за участю представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, розташованого в м. Мелітополі Запорізької області, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та коштів на утримання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та коштів на утримання.

В позові зазначено, що 26 квітня 2013 року між сторонами був зареєстрований шлюб, від якого вони мають неповнолітню дитину доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, а також кошти на своє утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень 00 копійок, щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання відповідач не з'явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнає частково та згоден сплачувати аліменти не в твердій грошовій сумі, а в розмірі в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про шлюб, виданого 26 квітня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, 26 квітня 2013 року сторони зареєстрували шлюб, про що 26 квітня 2013 року складено відповідний актовий запис № 227.

Згідно свідоцтва про народження, виданого 18 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що 18 липня 2014 року складено відповідний актовий запис № 941.

Згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 серпня 2015 року, шлюб між сторонами розірвано. Зазначене рішення суду набрало законної сили.

Згідно довідки з місця проживання, позивач мешкає в будинку № 25/1 по вул. Баумана в м. Мелітополі Запорізької області, разом з нею мешкає її неповнолітня донька ОСОБА_5.

Таким чином, судом було встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні.

Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є працездатним, офіційно не працює, але періодично виїжджає на заробітки за межі України до Російської Федерації, в результаті чого отримує певний нерегулярний дохід, та має можливість надавати допомогу на утримання дитини.

Інших осіб, які б мали можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини, немає.

Посилання представника відповідача на те, що він не згоден зі стягненням з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини в заявленому позивачем розмірі, а згоден лише на сплату аліментів в розмірі в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки жодних доказів на підтвердження своїх заперечень ані відповідачем, ані його представником суду не надано.

Крім того, згідно з положеннями ч. 1 ст. 184 СК України, розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначаються в тому разі, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Однак, жодних доказів того, що відповідач має постійний, регулярний, умовно стабільний дохід, офіційно працює чи має постійне місце роботи, в ході судового розгляду встановлено не було, крім того, відповідач сам в судовому засіданні не заперечував, що періодично виїжджає на заробітки за межі України.

Тому, з урахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин, суд вважає, що відсутні підстави для визначення способу стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини у частці від його заробітку (доходу).

Разом з цим, приймаючи до уваги матеріальне становище дитини, матеріальне становище її батьків, стан їх здоров'я, відсутність у відповідача на утриманні непрацездатних батьків та інших неповнолітніх дітей, інші обставини у справі, а також з урахуванням рівня життя сьогодення, мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму, встановленого в даному регіоні, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, є дещо завищеним, а тому вбачається, що розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень відповідає вимогам закону та може забезпечувати частину потреб неповнолітньої дитини, саме такий розмір аліментів є обґрунтованим, достатнім та відповідним щомісячним розміром аліментів, які належить стягнути з відповідача на утримання його неповнолітньої дочки.

Крім того, заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача коштів на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень 00 копійок, щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, задоволенню не підлягають, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених в цій частині позовних вимог, зокрема того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу ще й на утримання позивача до досягнення їх дитиною трьох років, в судовому засіданні встановлено не було. Відсутні такі докази й в матеріалах справи. Так, судом було встановлено, що відповідач періодично виїжджає на заробітки за межі України, в результаті чого отримує певний дохід, однак розмір такого доходу та його періодичність невідома, тому вбачається, що зазначені обставини не можуть бути прийняті судом як такі, що підтверджують реальну можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання позивача до досягнення їх дитиною трьох років, ще й за умови необхідності виконання ним обов'язку по утриманню своєї неповнолітньої дитини у визначеному судом розмірі аліментів у твердій грошовій сумі.

При цьому посилання позивача на те, що відповідач також має сплачувати кошти і на її утримання, оскільки вона всі свої кошти витрачає на дитину, яка хворіє і тому потребує значних додаткових коштів, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки жодних доказів на підтвердження своїх посилань ані самою позивачем, ані її представником суду не надано. До того ж позивач не позбавлена можливості звернутися до суду із позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, а в іншій частині позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 84, 180 183, 184, 191 СК України, ст.ст. 15, 57, 59, 60, 88, 107, 208, 212 215, 367 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та коштів на утримання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з 12 травня 2016 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь держави судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню та оскарженню не підлягає.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: