Справа № 308/946/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Караман Н.Ю., за участю: представника позивача ОСОБА_1, другого відповідача ОСОБА_2, третього відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді позовну заяву ОСОБА_4 до першого відповідача Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, другого відповідача ОСОБА_2, третього відповідача ОСОБА_3 та четвертого відповідача ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовною заявою до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області до першого відповідача Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, другого відповідача ОСОБА_2, третього відповідача ОСОБА_3 та четвертого відповідача ОСОБА_5 за яким просить суд:

- витребувати (вилучити) з володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 3/6 частини жилого будинку № 66 по вул. Гагаріна, у м. Ужгороді, з володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 1/6 частини жилого будинку №66 по вул. Гагаріна, у м. Ужгороді, з володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1/6 частини жилого будинку № 66 по вул. Гагаріна, у м. Ужгороді;

- скасувати Рішення виконкому Ужгородської міської ради народних депутатів № 34 від 25.02.1996 року, в частині що стосується видачі свідоцтв на право власності на жилий будинок № 66 в м. Ужгороді по вул. Гагаріна;

- скасувати свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок на 1/6 частину, який розташований за адресою: м. Ужгород, вул. Гагаріна, 66, видане 22.03.1996 року на ОСОБА_2;

- скасувати свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок на 1/6 частину, який розташований за адресою: м. Ужгород, вул. Гагаріна, 66, видане 22.03.1996 рок; на ОСОБА_6.

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 квітня 1996 року;

- визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про спадщину за заповітом від 15.09.1998р.

- визнати недійсним та скасувати договір дарування від 21 травня 1996 року;

- поновити ОСОБА_7 строк звернення до суду з позовною заявою.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

Будинок за адресою: м.Ужгород, вул. Гагаріна, 66, належав до колгоспного двору. Головою колгоспного двору станом на травень 1987 року являвся батько позивача ОСОБА_8. В даному будинку він проживав разом зі своєю сім'єю: дружиною - ОСОБА_9, сином - ОСОБА_7 та сином (Позивачем) - ОСОБА_4. Дочка - ОСОБА_2 проживала в цей час за іншою адресою.

За рішенням № 197 від 22.09.1987 року виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів головою колгоспного двору № 66 по вул. Гагаріна, замість ОСОБА_8 Васильові призначено його сина - ОСОБА_4, за згодою інших членів двору.

На підставі рішення виконкому видано Свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 02.10.1987 року, зареєстроване в реєстровій книзі за № 4633.

Довідкою Ужгородського міжміського бюро технічної інвентаризації № 2201 від 27.10.1987 року засвідчено, що домоволодіння № 66 по вул. Гагаріна зареєстроване за громадянином ОСОБА_4 в цілому.

28 вересня 2015р. Позивач з метою реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно звернувся з заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_10, Реєстраційної служби Ужгородом міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. Проте, у реєстрації йому відмовлено та винесено Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень

№ 24864735 від 29.09.2015р., оскільки у Позивача відсутнє право власності на нерухоме майно в цілому. Так, згідно даного рішення Позивач має право тільки на 1/6 частину даного домоволодіння. Інші частки належать відповідачам згідно рішення Ужгороді міської ради № 34 від 28.02.1996 року, договору дарування, посвідченого Першою Ужгородською держнотконторою від 21.05.1996 року за № 2-3108 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідчене Першою Ужгородською держнотконторою від 15.09.1998р.

За таких обставин Позивач дізнався про своє порушене право та звернувся до суду, як він вважає в межах строку позовної давності, за його захистом.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити.

Представник першого відповідача Виконавчого комітету Ужгородської міської ради ут судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений, проте подав до суду заяву за якою просив розглядати справу за його відсутності.

Другий та третій відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнали з підстав, зазначених у письмових запереченнях, просили суд відмовити у задоволенні позову.

Четвертий відповідач ОСОБА_5 була судом неодноразово повідомлена про час і місце розгляду зазначеної справи, проте на розгляд справи не прибула, про причини неприбуття суд не повідомила, тому справу було розглянуто за її відсутності.

Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та додатково надані, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме із Архівної виписки від 16.05.1987 року Ужгородського державного районного архіву з по господарської книги № 8 Баранинської сільської ради на 1967, 1968, 1969 роки (с. Дравці) дворогосподарства за адресою: с. Дравці Ужгородського району № 314 перебуває в колгоспі імені Енгельса. Суспільна група господарства на 1.1.1967 року колгоспника на 1.1.1968 року колгоспника, на 1.1.1969 року колгоспника. Голова сім'ї ОСОБА_8, до складу сім'ї належать:

-ОСОБА_8 голова сім'ї, ІНФОРМАЦІЯ_1,

-ОСОБА_9 дружина, ІНФОРМАЦІЯ_2;

-ОСОБА_11 дочка, ІНФОРМАЦІЯ_3;

-ОСОБА_12 син, ІНФОРМАЦІЯ_4;

-ОСОБА_13 дочка, ІНФОРМАЦІЯ_5,

-ОСОБА_14 син, ІНФОРМАЦІЯ_6

Жилий будинок збудований у 1959 році.

Згідно довідки № 4923 від 09.11.2015р. Комунального підприємства «Житловий ремонтно експлуатаційний район № 4» станом на 1987 рік у спірному будинку були зареєстровані:

-ОСОБА_9, 1930р.н. у період з 13.09.1968 року по 01.04.2009 рік;

-ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7 у період з 13.09.1968 року по 14.03.1989 рік;

-ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 у період з 06.08.1979 року по 18.12.1996 року;

-ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_8, - у період з 27.01.1982 року по 28.03.1987 року;

-ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_4 у період з 21.01.1986 року по 18.08.19__;

-ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_9 у період з 04.04.1987 року по 11.10.198_;

-ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_10 у період з 04.04.1987 року по 11.10.1989 року;

12 травня 1987 року ОСОБА_8 робить замовлення в Ужгородське міжміське бюро технічної інвентаризації за № 946 про виклик техніка з метою перевірки оцінки будинку з подальшою видачею довідки для оформлення дарування будинку в цілому розташованого в м. Ужгороді, по вул. Гагаріна, 66 сину ОСОБА_4.

21 травня 1987 року брат Позивача - ОСОБА_7, подає до нотаріальної контори № 1 м. Ужгорода заяву, якою стверджує, що він є членом колгоспного двору за вищевказаною адресою та не заперечує проти того, щоб його батьки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подарували дане домоволодіння братові ОСОБА_4. Його підпис на цій заяві був посвідчений нотаріально.

14 червня 1987 року сестра Позивача ОСОБА_2 звернулася до Голови виконкому м. Ужгорода із заявою, за якою просила дозволити їй по довіреності подарувати жилий дім, який знаходиться

в м. Ужгороді по вул. Гагаріна, 66 ОСОБА_4. На даній заяві 14.06.1987 року також підписалася мати Позивача - ОСОБА_9 із зазначенням, що вона не заперечує.

За п. 3 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 22.09.1987 року № 197 «Про визначення голови колгоспного двору» головою колгоспного двору № 66 по вул. Гагаріна, замість ОСОБА_8 було призначено його сина - ОСОБА_4, за згодою інших членів двору.

02 жовтня 1987 року Ужгородською міською радою народних депутатів Закарпатської області було видане Свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, яке складається із одного житлового будинку з надвірними будівлями в м. Ужгороді, по вул.. Гагаріна, 66, про те, що воно дійсно належить колгоспному двору головою якого є ОСОБА_4 на праві особистої власності. це свідоцтво було видане на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів № 197 від 22.09.1987 року.

Як вбачається із звороту цього свідоцтва, зазначене право власності було зареєстроване 02.10.1987 року Ужгородським міжміським бюро технічної інвентаризації за колгоспним двором головою якого є ОСОБА_4 за реєстровим номером № 4633.

27.10.1987 року Ужгородським міжміським бюро технічної інвентаризації було видано довідку № 2201 за якою спірне домоволодіння зареєстроване за громадянином ОСОБА_4 в цілому.

Відповідно до Типового договору на ремонт та будівництво житлових будинків, квартир, господарських, побутових будівель та споруд за замовленням населення від 22.04.1988 року позивач ОСОБА_4 уклав цей договір на ремонт спірного будинку.

З наданих суду доказів також вбачається, що ОСОБА_8 24.03.1994 року звертався до Ужгородської міської ради народних депутатів Закарпатської області із заявою про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,3101 га для ведення підсобного господарства в м. Ужгород, по вул. Гагаріна, 66.

Суду також надані заяви від ОСОБА_4 від 14.03.1994 року, ОСОБА_9 від 14.03.1994 року, ОСОБА_12, 24.03.1994 року, ОСОБА_2 від 24.03.1994 року, які були направлені до Ужгородської міської ради народних депутатів Закарпатської області із проханням надати у приватну власність земельної ділянки для ведення підсобного господарства в м. Ужгород, по вул. Гагаріна, 66.

Як вбачається із довідки від 08.02.1994 року Ужгородського міжміського бюро технічної інвентаризації спірне будинковолодіння колгоспний двір належить члену двору: ОСОБА_8 батько, ОСОБА_13 мама, ОСОБА_12 син, ОСОБА_4 син, ОСОБА_2 дочка.

Відповідно до п. 1.6 рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 28.02.1996 року № 34 «Про реєстрацію та передачу на баланс будинковолодінь» згідно подання Ужгородського державного виробничого підприємства технічної інвентаризації було прийняте рішення видати свідоцтва на право власності на житлові будинки (колишні колгоспні двори) по вул.. Гагаріна, 66, в таких частках: ОСОБА_8 1/6 частина, ОСОБА_9 1/6 частина, ОСОБА_12 1/6 частини; ОСОБА_4 1/6 частина, ОСОБА_2 1/6 частина, ОСОБА_6 1/6 частини.

22 березня 1996 року Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради народних депутатів Закарпатської області на підставі рішення виконкому від 28.02.1996 року № 34, були видані шість Свідоцтв на право особистої власності на жилий будинок за адресою: м. Ужгород, вул. Гагаріна, 66, що підтверджують право власності на 1/6 частину будинку за кожним на імя: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6.

Як вбачається із звороту свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок таке право на 1/6 частину спірного будинку було зареєстроване Ужгородським міжміським бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_6 26.03.1996 року за реєстровим номером 4633.

У подальшому ОСОБА_6 уклала шлюб та стала «Толстовою», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ № 110947.

Як вбачається із звороту свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок таке право на 1/6 частину спірного будинку було зареєстроване Ужгородським міжміським бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_2 26.03.1996 року за реєстровим номером 4633.

За життя мати позивача ОСОБА_9 вчинила договір дарування від 21 травня 1996 року, згідно якого подарувала належну їй 1/6 частину будинку ОСОБА_5. Цей договір був посвідчений нотаріально.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 квітня 1996 року, після смерті сина ОСОБА_7, який помер 24 березня 1996

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до розяснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності , спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сімї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Як зазначено у Правовій позиції Верховного Суду України, висловленій при розгляді справи № 6-145цс13 (постанова від 15.01.2014 року), задовольняючи позов про визнання права власності на частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями на підставі статей 120, 123 ЦК УРСР, суди виходили з того, що спірний будинок відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір, посилаючись на витяг із погосподарської книги та свідоцтво про право власності на цей будинок.

Порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сімї). Особи, які працювали у колгоспі, але не були членами колгоспу, відносились до суспільної групи робочих або службовців залежно від займаної посади.

За таких обставин застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без зясування питання щодо правильності віднесення будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір, є помилковим.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у справі № 6-192цс14 (постанова від 24.12.2014 року) відповідно до якої, при вирішенні судами спору про право власності на майно колишнього колгоспного двору застосування норм статей 120, 123 Цивільного кодексу Української РСР без належного зясування питання щодо правильності зарахування будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір, яка визначалася відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69, є помилковим.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що оскільки відповідно до Архівної виписки від 16.05.1987 року Ужгородського державного районного архіву з по господарської книги № 8 Баранинської сільської ради суспільна група спірного господарства на 1.1.1967 року колгоспника на 1.1.1968 року колгоспника, на 1.1.1969 року колгоспника, то, відповідно, спірне дворогосподарства є майном колгоспного двору, тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми статей 120, 123 ЦК УРСР.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що право позивача відповідачами порушене не було, оскаржуване ним рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів було винесене у повній відповідності до діючого на той час законодавства, відтак відсутні підстави для скасування виданих на його підставі свідоцтв про право особистої власності на жилий будинок та правочинів, які були вчинені у подальшому стосовно спірного домоволодіння в м. Ужгороді по вул. Гагаріна, 66, відтак у задоволенні позову слід відмовити повністю, через його необґрунтованість.

Оскільки відсутнє порушене право позивача у суду відсутні підстави для застосування строку позовної давності за заявою другого відповідача до спірних правовідносин.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до першого відповідача Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, другого відповідача ОСОБА_2, третього відповідача ОСОБА_3 та четвертого відповідача ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Витрати із сплати судового збору покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 26.04.2017 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_19