РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Муратової С.О.

при секретарі - Щербаковій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, -

встановив:

30.12.2016 в провадження Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява про розподіл майна подружжя, яку 23.03.2017 позивач змінив в порядку ст. 31 ЦПК України та просить суд визнати мисливську нарізну зброю: «TikkaT3RH», калібру 30-06, № НОМЕР_3, «Marlin795» калібру 221, № НОМЕР_4; мисливську гладкоствольну зброю «МЦ 2112», 12 калібру, № НОМЕР_1, «Benelli», 12 калібру, № НОМЕР_2, об'єктом їх з відповідачем спільної власності, як майно, придбане в шлюбі; стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості ? частини вказаного майна - 48472,50 гр. (сорок вісім тисяч чотириста сімдесят дві гривні 50 копійок), залишивши в його власності мисливську нарізну зброю: «TikkaT3RH», калібру 30-06, № НОМЕР_3, «Marlin795» калібру 221, № НОМЕР_4; мисливську гладкоствольну зброю «МЦ 2112», 12 калібру, № НОМЕР_1, «Benelli», 12 калібру, № НОМЕР_2; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати (а.с. 3-4, 68-69).

На обґрунтування вимог позивач зазначає, зокрема, що з відповідачем вони мешкали однією сім'єю та перебували в зареєстрованому шлюбі з жовтня 2004 р. по грудень 2016 р. В період шлюбу за спільні грошові кошти ними було придбано чотири мисливські зброї. Спеціального дозволу на право володіння та користування зброєю в неї не було, тому зброя перебувала у володінні чоловіка, зберігалася у спеціальному сейфі, доступу до якого в неї не було.

Згідно відповіді Управління превентивної діяльності ГУ НП в Харківській області № 758 від 02.03.2017, ОСОБА_2 є власником вказаної зброї. Згідно Звіту з оцінки рухомого майна - зброї, у кількості чотирьох одиниць, виконаного ТОВ «Аргумент-Експерт» 21.03.2017, вартість мисливської нарізної зброї «TikkaT3RH» калібру 30-06, становить 26455,00 гр., мисливської нарізної зброї «Marlin795» калібру 221 - 5550,00 гр.; мисливської гладкоствольної зброї «МЦ 2112», 12 калібру - 9000,00гр., мисливської гладкоствольної зброї «Benelli» 12 калібру складає 55940,00 гр., всього вартість зброї складає 96945,00гр.

Позивач посилається на положення ст. 60, 61, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70, с. 2 ст. 71 СК України, ч. 3 ст. 368, ст. 392 ЦК України, зазначає також, що придбане під час шлюбу майно складає презумпцію виникнення права спільної сумісної власності на майно.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Загребельний С.М. позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просила відмовити в задоволенні позовних вимог, виклала також письмові заперечення на позовну заяву (а.с. 29-32) та додаткові заперечення відносно поданого доказу - звіту оцінки нерухомого майна (а.с. 114-117), вказуючи зокрема, наступне. Посилаючись на ч. 2 ст. 75, ч. 2 ст. 60 СК України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбу, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя», вважає, що мисливська зброя належить до речей індивідуального користування відповідача, є його особистою приватною власністю та не може бути розподілена між подружжям. Зазначає, що відповідачу дана мисливська зброя необхідна для реалізації його постійного хобі - мисливства, яким він регулярно займається з 2004 року. Відповідач має посвідчення, видане персонально на його ім'я Державним лісогосподарським об'єднанням «ХАРКІВЛІС» від 30.11.2004, отримав членський квиток від українського товариства мисливців і рибалок серія НОМЕР_9 від 2004р. для того, щоб мати право володіти і користуватися даною зброєю, отримав спеціальні дозволи на право зберігання, носіння, видане Головним Управлінням МВС України в Харківській області, зокрема, дозвіл № НОМЕР_5, серійний номер № НОМЕР_6, виданий 22.12.2004 та дійсний до 22.12.2019; та дозвіл про право зберігання, носіння, виданий головним Управлінням МВС України в Харківській області, № НОМЕР_7, серійний номер НОМЕР_8, виданий 07.05.2015 та дійсний до 2015р. Відповідач регулярно займається мисливством та регулярно сплачує всі необхідні членські внески, що підтверджується виданими українським товариством мисливців і рибалок картками про сплату членських внесків. Крім того, зброя є об'єктом, обмеженим у цивільному обороті, та відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, не може бути визнана об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Вважає також необґрунтованою вимогу про компенсацію частки за умови визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, оскільки відповідач не надав жодної згоди на компенсацію частки майна, крім того, не вносив жодних коштів на депозитний рахунок суду. Крім того, вважає, що поділ майна між сторонами уже відбувся. Більш того, позивач жодним чином не обґрунтувала, звідки саме у малозабезпеченої, молодої сім'ї взялися кошти на купівлю даного майна.

Згідно додаткових заперечень відносно поданого доказу - звіту оцінки нерухомого майна, представник відповідача також зазначає, що цей доказ суперечить ст. ст. 58, 59 ЦПК України, та вказує про некомпетентність оцінювача або по свідому маніпуляцію інформацією при складанні висновку щ оцінки майна.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, встановивши відповідні обставини і визначившивідповідно до них правовідносини, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За правилами з ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст. 61 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували з 22.10.2004 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.11.2016 (а.с. 122).

Згідно відповіді Управління превентивної діяльності ГУ НП в Харківській області № 758 від 02.03.2017, ОСОБА_2, 1978 року народження, перебуває на обліку відділу контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи УПД ГУНП в Харківській області як власник мисливської нарізної зброї «TikkaT3RH», калібру 30-06, № НОМЕР_3, «Marlin795», калібру 221r, № НОМЕР_4 та на обліку Київського ВП ГУНП в Харківській області як власник мисливської гладкоствольної зброї «МЦ 2112», 12 калібру, № НОМЕР_1, «Benelli», 12 калібру, № НОМЕР_2 (а.с. 60).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно вимог ч. 2 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

В ст. 60 СК України визначені підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Так, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно положень ч. 4 ст. 61 СК України, речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Щодо доводів представника відповідача про те, що вказана мисливська зброя належить до речей індивідуального користування та з цих підстав не може бути розподілена, суд зазначає також наступне.

Дійсно, відповідач у справі ОСОБА_2 має посвідчення мисливця, видане на його ім'я Державним лісогосподарським об'єднанням «ХАРКІВЛІС» від 30.11.2004, отримав членський квиток від українського товариства мисливців і рибалок серія НОМЕР_9 від 2004р., сплачує членські внески, має спеціальні дозволи на право зберігання, носіння, видані Головним Управлінням МВС України в Харківській області, зокрема, дозвіл № НОМЕР_5, серійний номер № НОМЕР_6, виданий 22.12.2004 та дійсний до 22.12.2019; та дозвіл про право зберігання, носіння, виданий головним Управлінням МВС України в Харківській області, № НОМЕР_7, серійний номер НОМЕР_8, виданий 07.05.2015 та дійсний до 07.05.2018р. (а.с. 33, 34, 128, 129, 130).

Однак, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Згідно п. 24 цієї ж Постанови, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Не належить до спільної сумісної власності речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть

якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Таким чином, правові підстави вважати вказану мисливську зброю речами індивідуального користування у суду відсутні.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2641цс15 від 16.12.2015, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Сторонами в особі їх уповноважених представників не заперечується факт придбання спірної мисливської зброї під час шлюбу, яка зареєстрована, як зазначено вище, за відповідачем у справі ОСОБА_2, 1978 року народження, як за власником мисливської нарізної зброї «TikkaT3RH», калібру 30-06, № НОМЕР_3, «Marlin795», калібру 221r, № НОМЕР_4, мисливської гладкоствольної зброї «МЦ 2112», 12 калібру, № НОМЕР_1, «Benelli», 12 калібру, № № НОМЕР_2.

Однак, жодних доказів придбання спірного майна за особисті кошти одного з подружжя суду не надано. Представник відповідача, яка заперечувала придбання зброї за кошти подружжя, не надала доказів на підтвердження придбання вказаної мисливської зброї за особисті кошти відповідача ОСОБА_2

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав до задоволення позову у вказаній частині та визнання вказаної мисливської нарізної зброї «TikkaT3RH», калібру 30-06, № НОМЕР_3, «Marlin795», калібру 221r, № НОМЕР_4, мисливської гладкоствольної зброї «МЦ 2112», 12 калібру, № НОМЕР_1, «Benelli», 12 калібру, № № НОМЕР_2 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак, не підлягає задоволенню позов в частині стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 грошової компенсації вартості ? частини вказаного майна - 48472,50 гр. (сорок вісім тисяч чотириста сімдесят дві гривні 50 копійок), виходячи з наступного.

В ході розгляду справи представником позивача надано Звіт оцінки нерухомого майна - зброї у кількості чотирьох одиниць, виконаний ТОВ «Аргумент-Експерт» (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 693/16 від 09.09.2016) 21.03.2017 за замовленням адвоката Загребельного С.М., відповідно до якого вартість мисливської нарізної зброї «TikkaT3RH» калібру 30-06, становить 26455,00 гр., мисливської нарізної зброї «Marlin795» калібру 221 - 5550,00 гр.; мисливської гладкоствольної зброї «МЦ 2112», 12 калібру - 9000,00гр., мисливської гладкоствольної зброї «Benelli» 12 калібру складає 55940,00 гр. (а.с. 89-111). Інших належних доказів на підтвердження дійсної вартості спірної мисливської зброї суду не надано.

В ст. 69 СК України визначено право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В ст. 71 СК України визначені способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя

Зокрема, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 71 СК Украхни).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України).

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя (ч. 3 ст. 71 СК України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (ч. 4 ст. 71 СК України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. 5 ст. 71 СК України).

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2811цс15 від 30.03.2016, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України. Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, оскільки грошова компенсація на депозитний рахунок суду внесена попередньо не була, присудження позивачу грошової компенсації та поділ спільного майна подружжя у запропонований позивачкою спосіб неможливий.

При цьому суд також враховує, що кожна з вказаних вище чотирьох мисливських зброй є, відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, річчю неподільною, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, підстави до задоволення вимог позивача в цій частині та присудження їй грошової компенсації відсутні.

Прийшовши до висновку про наявність підстав до часткового задоволення позову, судові витрати між сторонами суд розподіляє відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, та присуджує позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати, понесені останньою і документально підтверджені.

Так, позивачем сплачено судовий збір в сумі 551 гр. 20 коп. при озерненні до суду з позовом, та в сумі 320, 00 гр. при зверненні з клопотанням про витребування доказів (а.с. 2, 28), а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача ? від вказаних сум, тобто 435гр. 60 коп.

Крім того, до складу судових витрат відносяться витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги (ч. 1 ст. 84 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Представником позивача Загребельним С.М., який має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № НОМЕР_10, видане 14.04.1994 на підставі рішення Харківської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 19.10.1993 (а.с. 58, 59) надано Угоду від 15.12.2016 на надання правової допомоги між ним та ОСОБА_1 в Київському районному суді м. Харкова на надання юридичної допомоги по цивільній справі про розподіл майна (участь в судовому засіданні), Акт виконаних робіт від 30.03.2017 у даній справі, на загальну суму 4000 гр., а також квитанцію до прибуткового касового ордеру про сплату 2000 гр. (а.с. 112, 113).

Проте, суду не надано розрахунку вартості послуг, вказаних в Акті виконаних робіт від 30.03.2017 з розрахунком часу, витраченого на складання первинні консультації, ознайомлення з фактичними обставинами справи та вивченням матеріалів, на формування правової позиції, визначення обсягу доказів, складання позову, консультативної допомоги, що унеможливлює стягнення з відповідача на користь позивача вказаних витрат на правову допомогу пропорційно до задоволених вимог.

Щодо представництва позивача в суді першої інстанції, за правилами ч 2 ст. 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Як зазначено вище, згідноАкту виконаних робіт від 30.03.2017, представник позивача вказує 1000 гр. за участь в судових засіданнях та надає квитанцію на загальну суму 2000гр. (а.с. 112, 113).

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20.12.2011 № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

В судовому засіданні адвокат Загребельний С.М. приймав участь в інтересах позивача, згідно журналів судових засідань від 21.02.2017 - протягом 11 хв. (а.с. 53), від 23.03.2017 - протягом 12 хв. (а.с. 87), від 30.03.2017 - протягом 45 хв. (а.с. 118), від 10.05.2017 (а.с. 130) - протягом 17 хв., що в загальному становить 1 год. 25 хв.

З 1 січня 2017 року, відповідно до бюджету на 2017 рік, прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць складає 1544 гривні. Отже, 40 % відповідно становить 617 гр. 60 коп. Отже, компенсація витрат на правову допомогу за участь представника позивача - адвоката Загребельного С.М. в судових засіданнях за 1 год. 25 хв. складатиме 874 гр. 92 коп. Однак, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню ? від вказаної суми, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто 437 гр. 46 коп. З цих же підстав дана вимога в іншій частині щодо стягнення судових витрат задоволенню не підлягає.

Зважаючи на вищевикладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 61, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 60, 65, 70, 71, 72 Сімейного кодексу України, ст. ст. 15, 16, 183, Цивільного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати мисливську нарізну зброю «TikkaT3RH», калібру 30-06, № НОМЕР_3, мисливську нарізну зброю «Marlin795», калібру 221r, № НОМЕР_4, мисливську гладкоствольну зброю «МЦ 2112», 12 калібру, № НОМЕР_1, мисливську гладкоствольну зброю «Benelli», 12 калібру, № № НОМЕР_2 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, як майно, придбане під час шлюбу ОСОБА_2 таОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 437 гр. 46 коп., судовий збір в сумі 435 гр. 60 коп., а всього стягнути 873 гр. 06 коп. (вісімсот сімдесят три гривні 06 копійок).

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_1- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі через Київський районний суд м. Харкова в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті, є оригіналом.

Суддя -