АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7343/17 Справа № 199/3705/16 Головуючий у 1 й інстанції - Руденко В.В. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Єлізаренко І.А., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила суд визнати за нею право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № АДРЕСА_1.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в 1984 році на підставі рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області ОСОБА_3 було надано у користування для нього особисто та членів його сім'ї квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 27,9 кв.м., де останній був зареєстрований разом із членами своєї родини, дружиною - ОСОБА_4 та сином - ОСОБА_5.

29.08.1980 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 уклав шлюб з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка після укладення шлюбу залишила собі прізвище ОСОБА_6 (а.с.17).

У 1993 році в зв'язку зі смертю ОСОБА_3, на підставі рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області № 134 від 19.03.1993 року договір найму спірної квартири було змінено, а саме договір найму було укладено з ОСОБА_4, як основним квартиронаймачем (а.с.7).

01.09.1998 року ОСОБА_6 була зареєстрована у спірній квартирі.

Таким чином, станом на 01.09.1998 року правом на користування спірною квартирою мало три особи: ОСОБА_4 - основний квартиронаймач, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - користувачі житлового приміщення, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію, виданою 27.08.2012 року КЖЕП № 43 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_5 (а.с.13), а ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_4 (а.с.10).

Таким чином, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_4 року єдиним зареєстрованим у встановленому законодавством порядку користувачем квартири за вищевказаною адресою залишилась ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_6 (а.с.20).

В суді ОСОБА_2 пояснила, що у спірній квартирі стала мешкати зі згоди наймача, тобто своєї тітки ОСОБА_6, з 2012 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не був дотриманий встановлений порядок вселення у квартиру наймача і що вона зареєстрована у АДРЕСА_2.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що вона вселилась в квартиру за згодою основного квартиронаймача, вела з наймачем спільне господарство, а тому набула самостійне право користування нею, не можуть бути прийняти до уваги.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку вселити в займане ним жиле приміщення інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами та наймачем не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12.04.1985 року № 2 роз'яснив, що при вирішенні спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювалося угодою між цими особами і наймачем певний порядок користування жилим приміщенням.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи докази, що підтверджують надання ОСОБА_6 письмової згоди на вселення ОСОБА_2 до спірної квартири відсутні.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209,303,307,308,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2017 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.А. Єлізаренко

Т.П. Красвітна