Cправа № 127/7670/17
Провадження № 2/127/3196/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 квітня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Прокопчук А.В.,

при секретарі Олійник І.Ю.,

за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

їх представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Вінницької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися в суд з позовом до Вінницької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивували тим, що рішенням Вінницької міської рад від 01.12.2016 року було передано гуртожиток, що розташований в м. Вінниці по вул. Р.Скалецького, 31 в комунальну власність міста. Мешканці данго гуртожитку зверталися до Департаменту адміністративних послуг ВМР з заявами про реєстрацію їх місця проживання. Проте їм було відмовлено, оскільки в адресі реєстрації місця проживання вказано лише "м. Вінниця, вул. Р.Скалецького, 31, гуртожиток", без визначення кімнати. Позивачі зазначають, що в них є документи, що посвідчують їхнє право на поселення та проживання в даному гуртожитку та конкретній кімнаті протягом більш як п'яти років поспіль. Дані кімнати в гуртожитку є єдиним житлом позивачів, яким вони добросовісно користуються, належно утримують та своєчасно сплачують комунальні платежі. Враховуючи вищевикладене, позивачі звернулися до суду з даним позовом та просять:

-визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою № 206, що розташована у будинку гуртожитку за адресою: м. Вінниця, вул. Р.Скалецького, буд. 31;

- визнати за ОСОБА_2 право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою № 164, що розташована у будинку гуртожитку за адресою: м. Вінниця, вул. Р.Скалецького, буд. 31;

- визнати за ОСОБА_3 право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою № 170, що розташована у будинку гуртожитку за адресою: м. Вінниця, вул. Р.Скалецького, буд. 31;

- визнати за ОСОБА_4 право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою № 170, що розташована у будинку гуртожитку за адресою: м. Вінниця, вул. Р.Скалецького, буд. 31;

- визнати за ОСОБА_5 право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою № 164, що розташована у будинку гуртожитку за адресою: м. Вінниця, вул. Р.Скалецького, буд. 31.

В судовому засіданні позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх представник ОСОБА_6 позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також залишити за позивачами судові витрати.

В судове засідання представник Вінницької міської ради не з'явився, надавши суду заяву з проханням провести розгляд даної справи за його відсутності. При вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Вислухавши пояснення позивачів, їх представника ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до клопотання Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні від 01.12.2006 року була поселена у кімнату № 206 гуртожитка по вул. Р. Скалецького, 31 в м. Вінниці. Разом з тим, 28 грудня 1983 року остання уклала договір житлового найму на користування гуртожитком по вул. К.Цеткіна, 2 (вул. Р.Скалецького, 31) в м. Вінниці, на час роботи у Вінницькій обласній дитячій лікарні (а.с. 14). Позивач працювала медичною сестрою в обласній дитячій клінічній лікарні. Отже, позивач проживає у даному гуртожитку з 1983 року а у кімнаті №206 з 2000 року, відповідно сплачуються усі комунальні платежі своєчасно та в повному обсязі. Окрім того, додається акт від сусідів, відповідно, якого сусіди підтверджують факт постійного проживання позивача за адресою м. Вінниця, вул. Р. Скалецького, буд. 31, кімната №206 з 1983 року і поданий час включно (а.с. 16). Також підтвердженням факту постійного проживання позивача у згаданій кімнаті гуртожитку є договір про користування електричною енергією (а.с. 17-18), укладений між ПАТ "Вінницяобленерго" та позивачем, саме на постачання електроенергією кімнати №206.

Позивач ОСОБА_2 відповідно до ордера №2 аптеки № 318 від 15.09.1998 року, була поселена у кімнату до гуртожитку по вул. Р. Скалецького, 31 в м. Вінниці (а.с. 22). Позивач працювала фармацевтом в аптеці № 318. Також, 15 вересня 1998 року нею було укладено договір житлового найму на користування гуртожитком (а.с. 22). Проживає у даному гуртожитку з 1998 року у кімнаті №164, відповідно сплачуються усі комунальні платежі своєчасно та в повному обсязі (а.с. 23, 24, 29). Окрім того, додається акт від сусідів, відповідно, якого сусіди підтверджують факт постійного проживання позивача за адресою м. Вінниця, вул. Р. Скалецького, буд. 31, кімната №164 з 1998 року і поданий час включно (а.с. 25). Також підтвердженням факту постійного проживання позивача у згаданій кімнаті гуртожитку є договір про користування електричною енергією, укладений між ПАТ "Вінницяобленерго" та позивачем (а.с. 26-27, 28), саме на постачання електроенергією кімнати №164, а також квитанції про сплату комунальних послуг, згідно яких платником являється позивач за конкретну кімнату під номером 164 (а.с. 30-32).

Позивач ОСОБА_3 відповідно до ордера №4, виданого Міською клінічною лікарнею №1, від 13.01.1992 року була поселена у кімнату до гуртожитку по вул. Р. Скалецького, 31 в м. Вінниці (а.с. 35). Позивач працювала медичною сестрою в першій міській лікарні м. Вінниці. Отже, ОСОБА_3 проживає у даному гуртожитку з 1992 року, у кімнаті №170. З копії особового рахунку вбачається, що остання є власником особового рахунку, відкритого на кім. 170 в будинку №31 по вул. Р.Скалецького в м. Вінниці (а.с. 36) та сплачує усі комунальні платежі.

Позивач ОСОБА_4 відповідно до розпорядження, виданого Вінницькою міською лікарнею №2 від 05.11.1984 року була поселена у кімнату до гуртожитку по вул. К.Цеткіна, 2 (вул. Р.Скалецького, 31) в м. Вінниці (а.с. 41). Позивач працювала медичною сестрою у Вінницькій міській лікарні №2. Згодом, 11 грудня 1997 року позивачу було видано ордер № 11 на проживання в гуртожитку по вул. Р. Скалецького, буд. 31 в кім. № 170 в м. Вінниці (а.с. 42). Проживає у даному гуртожитку з 1985 року, у кімнаті №170, відповідно сплачуються усі комунальні платежі своєчасно та в повному обсязі (а.с. 43, 44). Окрім того додається акт від сусідів, відповідно до якого сусіди підтверджують факт постійного проживання позивача за адресою м. Вінниця, вул. Р. Скалецького, буд. 31, кімната №170 з 1985 року і по даний час включно (а.с. 46). Також підтвердженням факту постійного проживання позивача у згаданій кімнаті гуртожитку є договір про користування електричною енергією, укладений між ПАТ "Вінницяобленерго" та позивачем (а.с. 47, 48), саме на постачання електроенергією кімнати №170, а також квитанції про сплату комунальних послуг, згідно яких платником являється позивач за конкретну кімнату під номером 170 (а.с. 58, 59).

Позивач ОСОБА_5 відповідно до листа Зав. провізора аптеки № 318 ОСОБА_7 від 30.04.1998 року була поселена у кімнату до гуртожитку по вул. К.Цеткіна, 2 (вул. Р.Скалецького, 31) в м. Вінниці (а.с. 52). Позивач працювала провізором в аптеці № 318. Відповідно до довідки Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова, на ОСОБА_5 відкрито особовий рахунок № 330 на оплату за проживання в гуртожитку медпрацівників за адресою: м. Вінниця, вул. Р.Скалецького, 31, оплата проводиться з 1998 року (а.с. 53). Проживає у даному гуртожитку з 1998 року, у кімнаті №164, відповідно сплачуються усі комунальні платежі своєчасно та в повному обсязі. Також підтвердженням факту постійного проживання позивача у згаданій кімнаті гуртожитку є квитанції про сплату комунальних послуг, згідно яких платником являється позивач за конкретну кімнату під номером 164 (а.с. 55, 56).

З відміток зроблених в паспортах позивачів вбачається, що всі вони зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, гуртожиток, без зазначення номера кімнати (а.с.11, 19-20, 33, 37-38, 49).

Також з матеріалів справи вбачається, що позивачі в 2017 році зверталися до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради з заявами про здійснення реєстрації місця проживання за відповідними кімнати в гуртожитку (а.с. 12, 21, 34, 39, 51), однак їм було відмовлено через ненадання документів на підтвердження факту проживання саме в цих кімнатах.

Разом з тим, 1 грудня 2016 року спірний гуртожиток було передано у комунальну власність територіальної громади міста Вінниці (а.с. 73, 74-76).

Згідно зі ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно ст. 55 Основного Закону, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до преамбули Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" від 04.09.2008р. №500-VI цей Закон регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Статтею 2 ЗУ "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" визначено, що громадяни, на яких поширюються дія Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло шляхом приватизації житла у гуртожитку.

Відповідно до п.п. 6, 14 ст. 18 вказаного Закону про права мешканців гуртожитків органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках: здійснюють володіння, використання, управління, експлуатацію переданих територіальним громадам згідно з цим Законом гуртожитків (безпосередньо чи через визначеного виконавчим органом ради управителя); укладають та розривають договори найму житла у гуртожитках, що є власністю відповідних територіальних громад.

Режим проживання в гуртожитку регулюється нормами ЖК УРСР, а права та обов'язки сторін регламентуються також Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. №572, та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986р. №208.

Відповідно до ст. 130 ЖК УРСР, порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЖК УРСР, громадами мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР, громадяни мають право, зокрема, на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, на підставах, передбачених законом. Крім того, таке ж право та порядок його реалізації визначено Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992р. №2482-ХІІ, а також Законом про права мешканців гуртожитків.

Відповідно до ст. 16 ЖК України, до компетенції виконавчих комітетів селищних, сільських Рад народних депутатів у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду належить, зокрема, право здійснювати облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях, затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов; прийняття рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду Ради, затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого жилого фонду; видають ордери на жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду.

Відповідно до ст. 47 Житлового кодексу України норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу.

Згідно зі ст. 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення.

Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Члени сім'ї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обов'язки, пов'язані з договором найму. Особи, які вселились до наймача житлового приміщення у встановленому ст. 65 ЖК України порядку, набувають рівне право користування житловим приміщенням (ст. 64 ЖК України).

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно зі статтею 3 вищевказаного Закону, місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Частина 1 статті 4 Закону "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" №500-VI встановлює, що громадяни, на яких поширюються дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до Закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (2482-ХІІ) з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону про права мешканців гуртожитків громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду.

З огляду на вказані обставини, відповідно до приписів Законів №500-VI та №2482-ХІІ позивачі правомірно користуються вказаними житловими приміщеннями гуртожитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 58 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд, вважає, що позов обґрунтований, користування позивачами кімнатами № 206, №164, №170 в гуртожитку за адресою м. Вінниця, вул. Р.Скалецького, буд. 31 повністю підтверджено матеріалами справи, таким чином суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Судові витрати суд залишає за позивачами на їх прохання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 47, 55 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, 18 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", ст.ст. 2, 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 29, 310 ЦК України, ст.ст. 9, 16, 47, 61, 130 ЖК УРСР, ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", ст.ст. 10, 11, 57-61, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Вінницької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою № 206, що розташована у будинку гуртожитку за адресою: м. Вінниця, вул. Р.Скалецького, буд. 31.

Визнати за ОСОБА_2 право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою № 164, що розташована у будинку гуртожитку за адресою: м. Вінниця, вул. Р.Скалецького, буд. 31.

Визнати за ОСОБА_3 право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою № 170, що розташована у будинку гуртожитку за адресою: м. Вінниця, вул. Р.Скалецького, буд. 31.

Визнати за ОСОБА_4 право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою № 170, що розташована у будинку гуртожитку за адресою: м. Вінниця, вул. Р.Скалецького, буд. 31.

Визнати за ОСОБА_5 право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою № 164, що розташована у будинку гуртожитку за адресою: м. Вінниця, вул. Р.Скалецького, буд. 31.

Судові витрати залишити за позивачами.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, у відсутність яких воно ухвалене, - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: