УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Шокола Наталія Валеріївна, про усунення спадкоємця від права на спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Сумської області від 30 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила усунути ОСОБА_5 від права на спадкування за законом, після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що з червня 1980 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_7, під час якого йому була видана двокімнатна квартира АДРЕСА_1, яка була приватизована у 2011 році та належить на праві спільної часткової власності кожному із подружжя.

Позивачка вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер, і витрати по лікуванню чоловіка та організації його похорон вона оплачувала самостійно, а відповідач, який є сином ОСОБА_7 від іншого шлюбу, звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Посилаючись на те, що відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, ОСОБА_4 просила задовольнити позов.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 жовтня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Усунуто спадкоємця ОСОБА_5 від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 30 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 грудня 2014 року ОСОБА_7 визнано недієздатним та призначено його опікуном позивачку ОСОБА_4, проте відповідач, як син спадкодавця, не надавав матеріальної допомоги хворому батьку, який перебував у безпорадному стані та потребував лікування, усвідомлюючи необхідність надання допомоги та підтримки, тобто свідомо не виконував свої обов'язки, передбачені законом.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, та виходив з того, що догляд за ОСОБА_7 здійснювала позивачка, яка була його опікуном, проте вона не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що догляду з її боку було недостатньо і спадкодавець потребував конкретної допомоги з боку інших осіб, зокрема, від відповідача, а відповідач відмовив у цьому, тобто ухилився від надання допомоги спадкодавцеві, у зв'язку із чим суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В. Попович