АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 549/368/17 Номер провадження 22-ц/786/2524/17Головуючий у 1-й інстанції Глущенко Н. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Пікуля В.П., Прядкіної О.В.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку та зняття з реєстрації місця проживання.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила виселити відповідача ОСОБА_2 з належного їй на праві власності житлового будинку по вул. Ярівська, 92А в с. Ковалі Чорнухинського району Полтавської області та зобовязати Кізлівську сільську раду Чорнухинського району зняти ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання вказаного житлового будинку.

В обґрунтування позову посилалась на те, що відповідач систематично порушує правила співжиття, чинить насильство в сім`ї, що робить неможливим проживання з ним в одному будинку, та перешкоджає користуватись належним їй майном.

Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Виселено ОСОБА_2 з житлового будинку за адресою: вул. Ярівська, 92-А, с. Ковалі, Чорнухинського району Полтавської області.

Зобовязано Кізлівську сільську раду Чорнухинського району Полтавської області зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: вул. Ярівська, 92-А, с. Ковалі, Чорнухинського району Полтавської області.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 640 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та винесення по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову повністю. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, відсутність підстав для його виселення.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_4 як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

По справі встановлено, що з 17 серпня 1997 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 19 серпня 2015 року.

13 червня 2017 року між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу будинку, згідно якого продавець ОСОБА_2 передав, а покупець ОСОБА_3 прийняла у власність житловий будинок, що розташований в с. Ковалі, Чорнухинського району, Полтавської області по вул. Ярівська, буд. № 92-А, та належав продавцеві на підставі договору купівлі-продажу від 26 липня 1999 року, посвідченого державним нотаріусом Чорнухинської державної нотаріальної контори за реєстровим № 477, та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 16.05.2017 року.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вказаний будинок зареєстровано за позивачем ОСОБА_3 13 червня 2017 року.

Ухвалюючи рішення про виселення відповідача ОСОБА_2 зі спірного житлового будинку з підстав, передбачених ст. 116 ЖК України, та зобовязання Кізлівської сільської ради зняти його з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач систематично порушує правила співмешкання, часто влаштовує сварки та бійки, погрожує розправою в присутності дитини, принижує перед сусідами, перешкоджає влаштуванню її особистого життя, що унеможливлює проживання відповідача в належному позивачу будинку разом з нею та її дитиною.

Колегія суддів з такими висновками місцевого суду погодитись не може з огляду на наступне.

За нормами ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обовязок доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування, а отже і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.ст. 179, 212-214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні судового рішення підлягають встановленню факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо), що є предметом доказування під час судового розгляду.

Для встановлення у судовому засіданні зазначених фактів, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Виходячи із заявлених ОСОБА_3 позовних вимог, предметом доказування у справі є факти триваючій антигромадської поведінки відповідача ОСОБА_2 та вжиття щодо нього заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

При цьому, як розяснено у п. 17постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.12.92 р.), маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Проте, при розгляді справи та постановленні оскаржуваного рішення таких обставин судом першої інстанції встановлено не було і позивачем не доведено, тому підстави для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України, та виселення відповідача зі спірного жилого будинку у зв`язку з його поведінкою по справі відсутні.

Суд першої інстанції за відсутності відповідних доказів безпідставно вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, покладаючи на Кізлівську сільську раду Чорнухинського району Полтавської області зобовязання зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: вул. Ярівська, 92-А, с. Ковалі, Чорнухинського району Полтавської області, суд першої інстанції вирішив питання про права та обовязки особи, яка не була залучена до участі у справі, чим порушив загальні засади цивільного судочинства.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваного рішенне суду першої інстанції з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 за безпідставністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України зі ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню 704 грн. сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку та зняття з реєстрації місця проживання відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 704 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: підпис ОСОБА_1

Судді: підпис ОСОБА_5

підпис ОСОБА_6

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1