Провадження № 2/761/1338/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Піхур О.В.

при секретарі: Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.02.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики відповідно до умов якого, позикодавець передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 1500000,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути зазначену грошову суму за першою вимогою протягом місяця з дня отримання вимоги, відповідно до договору позики. На підтвердження укладення вищевказаного договору позики та його умов, відповідачем було представлено позикодавцеві відповідну письмову розписку про отримання грошових коштів в розмірі 1500000,00 грн. від 01.02.2013 року. 14.06.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали між собою договір переуступки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 відступив ОСОБА_1 право вимоги з ОСОБА_2 повернення грошових коштів у сумі 1500 000,00 грн. за вищезазначеною письмовою розпискою. Таким чином ОСОБА_1 набула права щодо стягнення з відповідача грошових коштів. 11.07.2016 року відповідачу направлялося письмове повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні. 25.05.2016 року позивачем було відправлено відповідачу вимогу добровільно повернути грошові кошти, яка відповідачем була проігнорована. У зв'язку з чим, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість, розмір якої складає 1500000,00 грн.

Тому позивач просив стягнути з відповідача 1500000,00 грн. заборгованості за договором позики та судові витрати.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.06.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір позики відповідно до умов якого, позикодавець передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 12000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути зазначену грошову суму до 31.12.2015 року. На підтвердження укладення вищевказаного договору позики та його умов, відповідачем було представлено позикодавцеві відповідну письмову розписку про отримання грошових коштів в розмірі 12000,00 доларів США від 16.06.2015 року, що за курсом Національного банку України на момент подання позовної заяви складає 297600,00 грн. Умовами договору позики також передбачено сплата відповідачем 2% щомісячно за користування грошовими коштами, що становить 240 доларів США, що за курсом Національного банку України складає 5952,00 грн. щомісячно. 16.06.2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали між собою договір переуступки, відповідно до умов якого ОСОБА_4 відступив ОСОБА_1 право вимоги з ОСОБА_2 повернення грошових коштів у сумі 12000,00 доларів США за вищезазначеною письмовою розпискою. Таким чином ОСОБА_1 набула права щодо стягнення з відповідача грошових коштів. 11.07.2016 року відповідачу направлялося письмове повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні та вимогу добровільно повернути грошові кошти, яка відповідачем була проігнорована. У зв'язку з чим, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість, розмір якої складає, з урахуванням 2% за щомісячне користування грошовими коштами, 13 440,00 доларів США, що за курсом Національного банку України на момент подання позовної заяви складає 333312,00 грн. Крім того, відповідачем має бути сплачено 3% річних та інфляційне відшкодування.

Тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 355367,73 грн., яка складається з основного боргу 333312,00 грн.; 3% річних 5561,29 грн.; інфляційного відшкодування 16494,44 грн. та судові витрати.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.08.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики відповідно до умов якого, позикодавець передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 1600000,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути зазначену грошову суму за першою вимогою протягом місяця з дня отримання вимоги, відповідно до договору позики. На підтвердження укладення вищевказаного договору позики та його умов, відповідачем було представлено позикодавцеві відповідну письмову розписку про отримання грошових коштів в розмірі 1600000,00 грн. від 18.08.2012 року. 14.06.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали між собою договір переуступки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 відступив ОСОБА_1 право вимоги з ОСОБА_2 повернення грошових коштів у сумі 1600000,00 грн. за вищезазначеною письмовою розпискою. Таким чином ОСОБА_1 набула права щодо стягнення з відповідача грошових коштів. 11.07.2016 року відповідачу направлялося письмове повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні. 25.05.2016 року позивачем було відправлено відповідачу вимогу добровільно повернути грошові кошти, яка відповідачем була проігнорована. У зв'язку з чим, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість, розмір якої складає 1600000,00 грн.

Тому позивач просив стягнути з відповідача 1600000,00 грн. заборгованості за договором позики від 18.08.2012 року та судові витрати.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.08.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики відповідно до умов якого, позикодавець передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 800000,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути зазначену грошову суму за першою вимогою протягом місяця з дня отримання вимоги, відповідно до договору позики. На підтвердження укладення вищевказаного договору позики та його умов, відповідачем було представлено позикодавцеві відповідну письмову розписку про отримання грошових коштів в розмірі 800000,00 грн. від 10.08.2012 року. 14.06.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали між собою договір переуступки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 відступив ОСОБА_1 право вимоги з ОСОБА_2 повернення грошових коштів у сумі 800000,00 грн. за вищезазначеною письмовою розпискою. Таким чином ОСОБА_1 набула права щодо стягнення з відповідача грошових коштів. 11.07.2016 року відповідачу направлялося письмове повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні. 25.05.2016 року позивачем було відправлено відповідачу вимогу добровільно повернути грошові кошти, яка відповідачем була проігнорована. У зв'язку з чим, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість, розмір якої складає 800000,00 грн.

Тому позивач просив стягнути з відповідача 800000,00 грн. заборгованості за договором позики від 10.08.2012 року та судові витрати.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.07.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір позики відповідно до умов якого, позикодавець передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 1300,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути зазначену грошову суму до 31.12.2015 року. На підтвердження укладення вищевказаного договору позики та його умов, відповідачем було представлено позикодавцеві відповідну письмову розписку про отримання грошових коштів в розмірі 1300,00 доларів США від 16.07.2015 року, що за курсом Національного банку України на момент подання позовної заяви складає 32240,00 грн. 16.06.2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали між собою договір переуступки, відповідно до умов якого ОСОБА_4 відступив ОСОБА_1 право вимоги з ОСОБА_2 повернення грошових коштів у сумі 1300,00 доларів США за вищезазначеною письмовою розпискою. Таким чином ОСОБА_1 набула права щодо стягнення з відповідача грошових коштів. 11.07.2016 року відповідачу направлялося письмове повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні та вимогу добровільно повернути грошові кошти, яка відповідачем була проігнорована. У зв'язку з чим, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість, розмір якої складає 1300,00 доларів США, що за курсом Національного банку України на момент подання позовної заяви складає 32240,00 грн. Крім того, відповідачем має бути сплачено 3% річних та інфляційне відшкодування.

Тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 34373,36 грн., яка складається з основного боргу 32240,00 грн.; 3% річних 537,92 грн.; інфляційного відшкодування 1595,44 грн. та судові витрати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.10.2016 року вищезазначені позовні заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики об'єднано в одне провадження.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки не повідомив, представник відповідача подав письмові заперечення на позовну заяву, відповідно яких просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку встановлені договором.

Відповідно до розписки від 01 лютого 2013 року, ОСОБА_2 отримала в борг у ОСОБА_3 гроші в розмірі 1500000 грн. і зобов'язався їх повернути за першою вимогою на протязі місяця з дня отримання вимоги про повернення боргу (а.с. 4).

14.06.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали між собою договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ОСОБА_3 відступив ОСОБА_1 право вимоги з ОСОБА_2 повернення грошових коштів у сумі 1500000,00 грн. за вищезазначеною письмовою розпискою, що підтверджується актом приймання-передачі майна (а.с. 5-7).

11.07.2016 року відповідачу направлялося письмове повідомлення про заміну кредитора за договором позики від 01.02.2013 року (а.с. 10).

25.05.2016 року позивачем було відправлено відповідачу вимогу про повернення боргу (а.с. 8).

Судом встановлено, що, станом на день подачі позовної заяви і по теперішній час, відповідач борг позивачу за договором позики грошей від 01.02.2013 року не повернув.

Відповідно до розписки від 16 червня 2015 року, ОСОБА_2 отримала в борг у ОСОБА_4 гроші в розмірі 12000,00 доларів США і зобов'язався їх повернути до 31.12.2015 року під 2% в місяць (а.с. 36).

16.06.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали між собою договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ОСОБА_4 відступив ОСОБА_1 право вимоги з ОСОБА_2 повернення грошових коштів у сумі 12000,00 доларів США за вищезазначеною письмовою розпискою, що підтверджується актом приймання-передачі майна (а.с. 37-39).

11.07.2016 року відповідачу направлялося письмове повідомлення про заміну кредитора за договором позики від 16.06.2015 року (а.с. 40).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

Як встановлено судом, відповідно розписки передбачено, що позичальник зобов'язуєься сплачувати позикодавцю неустойку в розмірі 2% від усієї суми позики в місяць.

Згідно із розрахунку суми боргу, заборгованість відповідача за розпискою від 16.06.2016 року станом на 21.07.2016 року становить 355367,73 грн., з яких 13440,00 доларів США, з урахуванням 2% за щомісячне користування грошовими коштами, що за курсом НБУ складає 333312,00 грн.; 5561,29 грн. - 3% річних від простроченої суми, 16494,44 грн. - сума інфляційних втрат (а.с. 42-44).

Судом встановлено, що, станом на день подачі позовної заяви і по теперішній час, відповідач борг позивачу за договором позики грошей від 16.06.2016 року не повернув.

Відповідно до розписки від 18 серпня 2012 року, ОСОБА_2 отримала в борг у ОСОБА_3 гроші в розмірі 1600000 грн. і зобов'язався їх повернути за першою вимогою на протязі місяця з дня отримання вимоги про повернення боргу (а.с. 69).

14.06.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали між собою договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ОСОБА_3 відступив ОСОБА_1 право вимоги з ОСОБА_2 повернення грошових коштів у сумі 1600000,00 грн. за вищезазначеною письмовою розпискою, що підтверджується актом приймання-передачі майна (а.с. 70-72).

11.07.2016 року відповідачу направлялося письмове повідомлення про заміну кредитора за договором позики від 18.08.2012 року (а.с. 75).

25.05.2016 року позивачем було відправлено відповідачу вимогу про повернення боргу (а.с. 73).

Судом встановлено, що, станом на день подачі позовної заяви і по теперішній час, відповідач борг позивачу за договором позики грошей від 18.08.2012 року не повернув.

Відповідно до розписки від 10 серпня 2012 року, ОСОБА_2 отримала в борг у ОСОБА_3 гроші в розмірі 800000 грн. і зобов'язався їх повернути за першою вимогою на протязі місяця з дня отримання вимоги про повернення боргу (а.с. 104).

14.06.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали між собою договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ОСОБА_3 відступив ОСОБА_1 право вимоги з ОСОБА_2 повернення грошових коштів у сумі 800000,00 грн. за вищезазначеною письмовою розпискою, що підтверджується актом приймання-передачі майна (а.с. 105-107).

11.07.2016 року відповідачу направлялося письмове повідомлення про заміну кредитора за договором позики від 10.08.2012 року (а.с. 110).

25.05.2016 року позивачем було відправлено відповідачу вимогу про повернення боргу (а.с. 108).

Судом встановлено, що, станом на день подачі позовної заяви і по теперішній час, відповідач борг позивачу за договором позики грошей від 10.08.2012 року не повернув.

Відповідно до розписки від 16 липня 2015 року, ОСОБА_2 отримала в борг у ОСОБА_4 гроші в розмірі 1300,00 доларів США і зобов'язався їх повернути до 31.12.2015 року (а.с. 144).

16.07.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали між собою договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ОСОБА_4 відступив ОСОБА_1 право вимоги з ОСОБА_2 повернення грошових коштів у сумі 1300,00 доларів США за вищезазначеною письмовою розпискою, що підтверджується актом приймання-передачі майна (а.с. 145-147).

11.07.2016 року відповідачу направлялося письмове повідомлення про заміну кредитора за договором позики від 16.07.2015 року (а.с. 148).

Відповідно до розрахунку відповідачем має бути сплачено 537,92 грн. - 3% річних від простроченої суми, 1595,44 грн. - сума інфляційних втрат (а.с. 150-152).

Судом встановлено, що, станом на день подачі позовної заяви і по теперішній час, відповідач борг позивачу за договором позики грошей від 16.07.2016 року не повернув.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1-3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Згідно зі ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦКУ). Статтею 514 ЦКУ визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Даючи юридичну оцінку доказам, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач зобов'язання за договорами позики від 01.02.2013 року, 16.06.2015 року, 18.08.2012 року, 10.08.2012 року, 16.07.2015 року не виконав, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість.

Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору в розмірі 6890,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 74, 79, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 512, 516, 525, 526, 625, 553, 554, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01.02.2013 року в розмірі 1500000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 16.06.2015 року в розмірі 355367,73 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 18.08.2012 року в розмірі 1600000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 10.08.2012 року в розмірі 800000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 16.07.2015 року в розмірі 34373,36 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 6890,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя