Справа № 158/1076/17 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О.К.
Провадження № 22-ц/773/1185/17 Категорія: 39 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Стрільчука В.А., Карпук А.К.

секретар судового засідання Концевич Я.О.,

з участю: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_3, та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, Озерської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ківерціського районного суду Волинської області від 17 липня 2017 року позов в даній справі задоволено.

Ухвалено визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що у с. Гайове по вул. Незалежності, 81 Ківерцівського району Волинської області в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_8, який помер 29 вересня 2012 року.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, просить скасувати це рішення у звязку з неповним зясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду в даній справі залишити без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що після смерті ОСОБА_8, лише ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги, прийняв спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори, інші спадкоємці спадщину не прийняли, а відтак вимоги позивача про визнання за ним права власності на спадкове майно є обґрунтованими та підставним.

Такі висновки суду зроблені з дотриманням норм матеріального права та при повному зясуванні, що мають значення для справи.

Судом встановлено, що 29 вересня 2012 року помер ОСОБА_8, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть І-ЕГ №139542 від 21.03.2013 року ( а.с.5).

За змістом довідки Озерської сільської ради Ківерцівського району Волинської області № 1011 від 24.10.20016 року (а.с.6), відповідно до витягу з погосподарської книги № 4 за 2011-2015 роки ОСОБА_8 належав житловий будинок у с. Гайове по вул. Незалежності, 81 Ківерцівського району Волинської області. На момент смерті спадкодавець проживав один ( а.с.6).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. ( ст. 1218 ЦК України)

Таким чином після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на житловий будинок у с. Гайове по вул. Незалежності, 81 Ківерцівського району Волинської області.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст.ст.1216,1217 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_8 на випадок своєї смерті заповіт не складав.

Таким чином спадкоємство після смерті ОСОБА_8 здійснюється за законом.

Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_8 як діти померлого.

За змістом ст. 1268, 1269 ЦК України прийняття спадщини можливе шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини або ж поданням заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї ( ч.3 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. ( ч. 1 ст.1269 ЦК України).

Позивач ОСОБА_2, прийняв спадщину, оскільки звернувся з заявою до нотаріальної контори з відповідною заявою. Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок на імя спадкодавця ( а.с.11).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. ( ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. ( ч. 1 ст. 1272 ЦК України)

Отже, прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Суд першої інстанції правильно констатував, що жоден з відповідачів, в тому числі апелянт ОСОБА_3, не прийняли спадщину, оскільки на день смерті жоден із них не проживали зі спадкодавцем та з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори в шестимісячний термін не звертались.

Доводи ОСОБА_3 про те, що на час смерті батька ОСОБА_8І вона проживала разом з ним, хоча була зареєстрована за іншою адресою в будинку чоловіка, допомагала батьку по господарству, здійснювала догляд за спадковим майном, що свідчить про прийняття нею спадщини є безпідставними та спростовуються нормами права, що регулюють дані правовідносини та встановленими судом обставинами справи.

За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановленню підлягають обставини, щодо спільного проживання спадкоємця з спадкодавцем (що розуміється як наявність взаємних права та обовязки по відношенню один до одного, спільне утримання майна, ведення спільного господарства та інше) на час смерті останнього.

Таким чином, саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину.

Належних та допустимих доказів постійного проживання станом на 29 вересня 2012 року разом з ОСОБА_8 в с. Гайове , вул. Незалежності, 81 ОСОБА_3 не подала.

Натомість в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 у категоричній формі заперечив пояснення ОСОБА_3 щодо спільного проживання із спадкодавцем ОСОБА_8 на час його смерті.

Зміст довідки, виданої Озерською сільською радою № 1011 від 24.10.2016 року (а.с. 6) свідчить про те, що ОСОБА_8 до дня смерті проживав у спадковому будинку один.

За змістом довідки Озерської сільської ради № 768 від 25.07.2017 року, яка долучена ОСОБА_3 на підтвердження доводів апеляційної скарги слідує , що на даний час ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 без реєстрації. У даній довідці сільською радою зафіксовано факт проживання ОСОБА_9 в селі Гайове вул. Незалежності, 81 станом на 25.07.2017 року ( дата видачі довідки.). Інформації про проживання апелянта разом з спадкодавцем на час його смерті дана довідка не містить.

Посилання апелянта на те, що вона прийняла спадщину, оскільки вступила в фактичне володіння спадковим майном шляхом догляду за будинком є безпідставним оскільки не відповідає нормам матеріального права. Цивільний кодекс повязує прийняття спадщини саме з постійним проживанням разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (час смерті), а не з доглядом за спадковим майном після смерті спадкодавця.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, на думку колегії суддів, відповідачем не надано доказів, про прийняття нею у передбачений ст. 1268, 1269 ЦК України порядок спадщини після смерті ОСОБА_8.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 липня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді