Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/5687/16 Головуючий у 1 інстанції: Галущенко Ю.А.
Провадження № 22-ц/778/1202/17 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«25» квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:
В вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнив, до ПАТ «Мотор Січ» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у трудових відносинах з ПАТ «Мотор Січ» на посаді слюсаря-інструментальника, 09 квітня 2015 р. наказом № 379 його було звільнено з роботи на підставі п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку з призовом до Збройних Сил України.

05 травня 2015 року Запорізьким центральним РВК Запорізької області його було призвано на строкову військову службу, яку він на час подання позову проходив у військовій частині НОМЕР_1 (м. Дрогобич Львівської області).

Відповідно до положень ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняття на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, на строк до закінчення особливого періоду, або до оголошення рішення про демобілізацію,але не більше одного року, зберігається робоче місце(посада),середній заробіток на підприємстві,в установі, організації,незалежно від підпорядкування та форми власності.

Дізнавшись, що інші призовники не були звільнені та отримують середній заробіток від підприємств, де працювали до призову, звернувся до відповідача з приводу поновлення його на роботі та виплати середнього заробітку, проте отримав відмову.

Вважав, що при його звільненні ПАТ «Мотор Січ» порушило його права як особи, яка призвана на строкову службу під час мобілізації на особливий період.

На підставі зазначеного просив визнати незаконним та скасувати наказ №379 від 09 квітня 2015 року про звільнення його з посади слюсаря-інструментальника ПАТ «Мотор Січ» на підставі п.3 ст. 36 ЗКЗпП України, поновити його на посаді слюсаря-інструментальника, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 80 791 грн. 20 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2017 року з виправленою опискою ухвалою від 10 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, рішення суду в частині визнання причини пропуску строку на звернення до суду з позовом поважною залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України (в редакції, що діяла на час звільнення позивача) за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (в редакції, що діяла на час звільнення позивача) підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника на військову службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується копією трудової книжки на ім`я позивача, що згідно наказу ПАТ «Мотор Січ» №379 від 09 квітня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади слюсара-інструментальника з 09 квітня 2015 року у зв`язку із призивом на військову службу (п. 3 ст. 36 КЗпП України) (а.с.5).

Копією військового квитку Серія НОМЕР_2 підтверджується факт, що позивача ОСОБА_1 зараховано в списки особового складу військовій частині НОМЕР_3 з 05.05.2015 року, призваного на строкову військову службу Запорізьким центральним РВК Запорізької області області (а.с.6).

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року №15/2015 оголошено про проведення протягом 2015 року часткової мобілізації, у тому числі на території Запорізької області, та доведено до відома керівників органів державної влади, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, що згідно із обов`язок, статтею 119 КЗпП України, за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, закріплені гарантії щодо збереження за ними місця роботи (посади) на термін, що не перевищує одного року.

Указом Президента України «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців» від 17 лютого 2015 року №88/2015 (зі змінами згідно Указу Президента 3255/2015 від 7 травня 2015 року) на 2015 рік визначено строки чергових призовів громадян України, а саме: квітень-червень, жовтень-листопад.

За положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» № 116-VII від 15.01.2015 року, який набрав чинності 08 лютого 2015 року, було внесено зміни до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та абз. 1 ч. 2 даної статті викладений наступним чином: «за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання».

Як вбачається з листа т.в.о. начальника Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних сил України № 322/2/2163 від 19.04.2016 р., відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303 затвердженого встановленим порядком, в Україні настав особливий період. Таким чином, початком особливого періоду є момент оголошення мобілізації. Особливий період буде завершено з оголошенням рішення Президента України про демобілізацію, терміни і порядок якої буде визначено відповідним Указом Президента України.

Таким чином, починаючи з 08.02.2015 року державні гарантії щодо збереження робочого місця розповсюджуються на громадян України, які призвані на строкову військову службу, на особливий період, чи оголошення рішення про проведення мобілізації.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 14 травня 2015 року № 433 внесено зміни до ч. 3 ст. 119 КЗпП України, які набрали чинності 11 червня 2015 року.

Вказаними змінами частина 3 ст. 119 КЗпП України викладена в новій редакції, відповідно до якої; «За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

За змістом пояснювальної записки до закону (законопроект № 2079 від 09.02.2015) його прийняття зумовлено необхідністю усунення неточностей у формулюванні положень чинного законодавства України, що регулює питання соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду, зокрема, узгоджено між собою положення ст. 36 та ст. 119 КЗпП України, уточнено часові межі, протягом яких за громадянам України, призваними на військову службу, зберігаються гарантії, передбачені КЗпП України.

Тобто, вказаним законом не запроваджено нових по суті норм, а лише усунуто неточність ч. 3 ст. 119 КЗпП України, шляхом конкретизації (тлумачення) її норми, чітко та однозначно зазначивши усі види військової служби, відбування якої не дає право роботодавцю звільняти працівника за п. 3 ст. 36 КЗпП України.

Оскільки призов позивача на строкову військову службу здійснювався під час дії Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», яким оголошено часткову мобілізацію, що проводилась у три черги протягом 210 діб 2015 року, у тому числі на території Запорізької області, в даному випадку колегія суддів приходить до висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм пункту 3 ч. 1 ст. 36 та ч. 3 ст. 119 КЗпП України, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», так як позивач був звільнений в зв`язку із призовом на строкову військову службу, яка проводилась під час мобілізації, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 на роботі не є правомірним.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про визнання незаконним, скасування наказу Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» № 379 від 19 квітня 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади слюсаря-інструментальника з 09.04.2015 року у зв`язку із призивом на військову службу (п. 3 ст. 36 КЗпП України) є обґрунтованими на вимогах Закону та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що положення ч. 3 ст. 119 КЗпП України не поширюється на спірні правовідносини з позивачем, оскільки зміни до неї у вигляді розповсюдження її дії на військовослужбовців строкової служби внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 14 травня 2015 року № 433, набрали чинності лише з 11 червня 2015 року, тобто після звільнення позивача, оскільки зміни в ст. 119 КЗпП України внесені на підставі змін, що внесені в частину 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 15 січня 2015 року, та які діяли на час видачі відповідачем спірного наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, оскільки позивача звільнено незаконно, то він повинен бути поновлений судом на роботі на посаді слюсаря-інструментальника Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» з 10 квітня 2015 року, так як останнім робочим днем позивача є 09.04.2015 року ( дата звільнення).

За змістом ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається згідно зі ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Відповідно до розділу ІІ Постанови КМУ "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08 лютого 1995 року № 100 із змінами, внесеними Постановою КМУ від 26 вересня 2001 року № 1266 обчислення середньомісячної заробітної плати проводиться виходячи із виплат за останні 2 календарні місяці роботи, які передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Згідно розділу ІІІ Постанови усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

За положеннями п. 8 Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 80 791 гривня 20 коп., враховуючи при цьому довідку, видану відповідачем про заробіток ОСОБА_1 за лютий-березень 2015 року, згідно якої середньомісячий заробіток позивача становить 3847 грн.20 коп. (а.с.21, 49).

Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачем проведено за період з 20.04.2015 року по 19.01.2017 року. Зазначений розрахунок відповідачем не оскаржувався ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, з Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 80 791 гривня 20 коп..

Вирішуючи питання про поновлення позивачу строку на звернення до суду з даним позовом, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до положень ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача було звільнено з роботи 09 квітня 2015 року, трудову книжку він отримав в цей же день, а до суду з даним позовом звернувся 27 вересня 2016 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.
Пропуск строку звернення до суду позивач мотивував тим, що він дізнався про порушення своїх прав при звільненні лише у вересні 2016 р., перебуваючи у лавах Збройних Сил, після чого ініціював звернення до відповідача із заявою про вирішення спору у добровільному порядку, тому для нього існували певні складнощі звернутися до суду.
Таким чином, суд приймає до уваги поважність причин, на які посилається позивач, та вважає, що місячний строк на звернення до суду з даним позовом позивач пропустив з поважних причин, оскільки після звільнення з роботи, що відбулося 09 квітня 2015 року, він був призваний на строкову військову службу та був зарахований в списки військової частини НОМЕР_3 .

З дня проходження строкової військової служби розпорядок дня військовослужбовця регулюється Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», який всі військовослужбовці повинні суворо дотримуватись.

Відповідно п. 200 Статуту, розподіл часу у військовій частині протягом доби і протягом тижня здійснюється згідно з розпорядком дня, яким встановлюється виконання основних заходів повсякденної діяльності, навчання й побуту особового складу підрозділів, штабів.

Колегія суддів виходить з того, що позивач навів причини пропуску строку, які можна вважати поважними, оскільки вони реально перешкоджали позивачу звернутися до суду за захистом порушеного права у місячний термін, а тому строк звернення підлягає поновленню, що узгоджується з гарантіями ст.6 Конвенції про захист права людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача згідно положень ч.3 ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 2854 грн.13 коп.(судовий збір за подання позову в суді першої інстанції 1359 грн.11 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги - 1495 грн. 02 коп.), враховуючи, що позовні вимоги позивача носять одночасно немайновий та майновий характер (ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»).

З огляду на викладене, рішення суду підлягає скасуванню за п.4 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогул.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316,317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2017 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду.
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» № 379 від 09 квітня 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади слюсаря - інструментальника з 09.04.2015 року у зв`язку із призивом на військову службу (п. 3 ст. 36 КЗпП України).

Поновити ОСОБА_1 на посаді слюсаря - інструментальника Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» з 10 квітня 2015 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 80 791 гривня 20 коп.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» судовий збір в дохід держави в розмірі 2854 гривні 13коп.
Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: