АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року про відмову у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», ОСОБА_2 про зобов'язання до виконання вимог мирової угоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з даним позовом.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.09.2013 року у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», ОСОБА_2 про зобов'язання до виконання вимог мирової угоди - відмовлено на підставі п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати. Посилався на те, що суд першої інстанції неправильно застосував п. 2 ч.2 ст. 122 ЦПК України та дійшов помилкового висновку про наявність, передбачених законом підстав для відмови у відкритті провадження. Зазначив, що на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди (02 березня 2012 року) зазначена мирова угода не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою. При цьому, у разі не виконання однією із сторін зобов'язань за умовами мирової угоди інша сторона не позбавлена можливості звернутись до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

До апеляційного суду позивач не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача доводи скарги заперечувала.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02.03.2012 року судом затверджено мирову угоду, відповідно до якої: відповідач визнає, що його дії щодо скасування підпункту 2.1. наказу № 17-п від 17.02.2011 року про переведення ОСОБА_1 на посаду першого заступника директора є незаконними; сторони мирової угоди домовилися, що відповідач зобов'язується ОСОБА_1 поновити на посаді першого заступника директора з 22.02.2011 року та виплатити йому різницю в окладах; відповідач визнає, що наказ № 115 від 22.06.2011 року про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани є незаконним та зобов'язується його скасувати; позивач заявляє, що відмовляється від заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на його користь матеріальної та моральної шкоди у розмірі 20 тисяч грн. та моральної шкоди у розмірі 5 тисяч грн. та не матиме жодних майнових претензій до відповідача з приводу відшкодування вказаних сум; сторони заявляють, що укладання цієї мирової угоди повністю відповідає волі сторін та не порушує прав та законних інтересів будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави; сторони попереджені про наслідки укладання даної мирової угоди у встановлений угодою строк, сторони мають право вимагати примусового виконання мирової угоди на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва про затвердження мирової угоди, яка є виконавчим документом, в порядку встановленому відповідно до чинного законодавства України. У разі невиконання однією із сторін умов мирової угоди, остання підлягає примусовому виконанню державною виконавчою службою в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відмовляючи у відкритті провадження , суд виходив з того, що на момент звернення з даним позовом набрала законної сили вищенаведена ухвала Дніпровського районного суду міста Києва, що свідчить про те, що спір між тими ж самими сторонами про той самий предмет вирішено судом.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується тому, що суд першої інстанції, постановив ухвалу без належного врахування обставин, що мають значення для справи та невірно застосував положення процесуального права.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином наявність у тотожному спорі рішення суду, що набрало законної сили, або ухвали суду про закриття провадження у справі у зв'язку із відмовою позивача від позову, або ухвали про закриття провадження у справі у зв'язку із укладенням мирової угоди сторін є перешкодою для звернення до суду.

Відповідно до статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 17 Закону "Про виконавче провадження" державною виконавчою службою виконуються ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Вимоги до виконавчого документа закріплено у статті 18 цього Закону.

Однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону (пункт 6 частини першої статті 26 Закону).

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону (в редакції від 21 квітня 1999 року) було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Однак Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» положення пункту 5 статті 3 Закону виключено.

Отже, на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди, 02 березня 2012 року, зазначена мирова угода не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Системний аналіз зазначених норм вказує на те, що у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову.

Так, в даній справі позивачем пред'явлено позов про зобов'язання до виконання вимог мирової угоди, а не тотожні позовні вимоги, що були предметом розгляду справи №2-5358/11, якою затверджена мирова угода, оскільки підставами позову в тій справі були порушення відповідачем вимог трудового законодавства.

Матеріали справи не містять будь-яких судових рішень, з яких би вбачалось, що судами розглядалась справа про спонукання до виконання мирової угоди.

Таким чином, помилковим є висновок місцевого суду про відмову у відкритті провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Оскільки, суд першої інстанції порушив порядок прийняття позовної заяви, порушив процесуальні норми колегія, керуючись ст. 312 ЦПК України, приходить до висновку, що ухвала підлягає скасуванню, а питання про відкриття провадження поверненню на новий розгляд.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року скасувати, а питання про відкриття провадження передати на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: