Ухвала

іменем україни

12 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів:Євграфової Є.П., ІзмайловоїТ.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2016року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 30 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») про стягнення коштів.

Зазначала, що на її ім'я у відповідача відкрито картковий рахунок на отримання заробітної плати та кредитну картку, останньою вона ніколи не користувалася та пін-код нікому не повідомляла.

Також вказала, що 24 травня 2015 року на її телефон з номеру мобільного телефону зателефонувала жінка, яка представилася працівником ПАТ КБ «Приватбанк», повідомила позивачу, яка сума знаходиться на її кредитній картці та запропонувала її заблокувати, якщо ОСОБА_5 повідомить їй три цифри з номеру картки, після чого гроші були зняті з картки.

Відразу після зняття коштів без її відома, позивач зателефонувала на гарячу лінію банку та повідомила про незаконне зняття коштів в розмірі 4 986 грн 46 коп.

Оскільки вона не здійснювала операцію по зняттю коштів, не уповноважувала на це будь кого, банківську карту не втрачала, нікому не передавала ні своєї кредитної карти ні пін-код до неї, не давала доручення працівникам ПАТ КБ «Приватбанк» на перерахунок коштів, тому просила суд повернути некоректно зняті кошти з кредитної картки MasterCard Elektronik № НОМЕР_1, виданої на ім'я ОСОБА_5 в розмірі 4 986 грн 46 коп., суму відсотків, які нараховані як користування кредитними коштами та списані з зарплатної картки в сумі 391 грн 28 коп., сума штрафу - 50 грн та сплачені нею кошти в рахунок погашення боргу в розмірі 736 грн 72 коп.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 30 березня 2016 року позов задоволено.

Зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_5 кошти в розмірі 6 337 грн 366 коп.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати оскаржувані рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалені в справі судові рішення не відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з недоведеності банком належними та допустимими доказами, того, що ОСОБА_5 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Судами встановлено, що 15 травня 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір про банківське обслуговування, згідно умов якого останній було відкрито картковий рахунок і видано кредитну картку зі встановленим на ній кредитним лімітом у розмірі 500 грн, який в подальшому збільшено до 5 000 грн.

24 травня 2015 року невстановленими особами з кредитного рахунку позивача за № НОМЕР_1 через мережу Інтернет було здійснено несанкціоновану транзакцію на суму 4 986 грн, про що позивачем було повідомлено працівників банку по гарячій лінії.

29 травня 2015 року правоохоронними органами розпочато досудове розслідування за фактом вчинення шахрайських дій, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Банком несанкціонована транзакція не скасована й грошові кошти на картці/рахунку позивача не відновлені.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (ст. 1073 ЦК України).

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Пунктами 5,6,9 розділу 6 постанови Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» визначено, що користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такі правові висновки висловлені в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, які згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, вирішуючи спір суди попередніх інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК Українина зазначені положення закону уваги не звернули, використовуючи при ухваленні рішень Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 не звернули уваги, що воно втратило чинність та не застосували діючу постанову Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів». Суди не навели обґрунтування за якого прийшли до висновку про задоволення позову, з урахуванням того, що ОСОБА_5 своїми діями (назвавши три цифри своєї банківської картки невідомій особі по телефону) сприяла незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не з'ясували чи відповідають такі дії позивача Умовам та Правилам надання банківських послуг до яких вона приєдналася підписавши анкету-заяву та чи виник у банка обов'язок відповідно до ст. 1073 ЦК України про зарахування знятої невстановленою особою суми на рахунок позивача.

Таким чином, суди в порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України належним чином не перевірили чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення сторін, якими доказами вони підтверджуються; не встановили усіх фактичних обставин справи, що мають визначальне значення для правильного вирішення справи.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до правил ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 30 березня 2016 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

Т.Л.Ізмайлова

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко