АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 604/535/17Головуючий у 1-й інстанції Сидорак Г.Б.
Провадження № 22-ц/789/1054/17 Доповідач - Ткач З.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткача З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Ходоровський М. В.,

за участю секретаря - Шмигельська І.З.

за участі ОСОБА_1, представника ОСОБА_2- ОСОБА_3, представника Підволочиського районного відділу ДВС - Шкільняка В.Є. та представника ПАТ "Державний ощадний банк" - Данилевич А.Б.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Підволочиського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 5 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі Тернопільського обласного управління АТ "Ощадбанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Підволочиський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про звільнення з-під арешту майна,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1, ПАТ "Державний ощадний банк" в особі Тернопільського обласного управління АТ "Ощадбанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Підволочиський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про поділ спільної сумісної власності, визнання права особистої приватної власності та виключення майна з-під арешту.

26 червня 2017 року ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області матеріали справи за позовними вимогами ОСОБА_1, ПАТ "Державний ощадний банк" в особі Тернопільського обласного управління АТ "Ощадбанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Підволочиський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про виключення майна з-під арешту виділено в самостійне провадження.

Позов обґрунтовує тим, що у зв'язку із укладенням між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мирової угоди про поділ спільної сумісної власності та визнання права особистої приватної власності, згідно якої за останнім визнається право власності на спірне рухоме майно: сідельний тягач RENAULT MAGNUM, 2004 року випуску; напівпричіп бортовий ПП GENERAL TRAILERS,2003 року випуску; сідельний тягач VOLVO FM 7.290, 1999 року випуску; сідельний тягач VOLVO FH12-42Т, 2001 року випуску; сідельний тягач VOLVO FН 12.380, 1996 року випуску; напівпричіп бортовий МЕТAСО SD 3.34, 1996 року випуску; напівпричіп бортовий SСНМІТZ SРR 24, 1999 року випуску; причіп ПР WEBER, 1985 року випуску.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 5 липня 2017 року ухвалено:

"Позов задовольнити.

Звільнити з-під арешту, накладеного постановою 25.01.2016 року головним державним виконавцем ВДВС Підволочиського РУЮ Шкільняком В.Є. у виконавчому провадженні №49919415, частину майна, а саме рухоме майно: - сідельний тягач RENAULT MAGNUM, білого кольору, 2004 року випуску, номер шасі НОМЕР_9, державний номерний знак НОМЕР_1; - напівпричіп бортовий ПП GENERAL TRAILERS, сірого кольору, 2003 року випуску, номер шасі НОМЕР_10, державний номерний знак НОМЕР_2;- сідельний тягач VOLVO FM 7.290, червоного кольору, 1999 року випуску, номер шасі НОМЕР_11, державний номерний знак НОМЕР_3; - сідельний тягач VOLVO FH12-42Т, білого кольору, 2001 року випуску, номер шасі НОМЕР_12, державний номерний знак НОМЕР_4; - сідельний тягач VOLVO FН 12.380, синього кольору, 1996 року випуску, номер шасі НОМЕР_13, державний номерний знак НОМЕР_5; - напівпричіп бортовий МЕТAСО SD 3.34, синього кольору, 1996 року випуску, номер шасі НОМЕР_14, державний номерний знак НОМЕР_6; - напівпричіп бортовий SСНМІТZ SРR 24, червоного кольору, 1999 року випуску, номер шасі НОМЕР_15, державний номерний знак НОМЕР_7; - причіп ПР WEBER, сірого кольору, 1985 року випуску номер шасі НОМЕР_16, державний номерний знак НОМЕР_8."

В апеляційній скарзі представник Підволочиського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що судом порушено статтю 129 Конституції України, якою визначено, що основними засадами судочинства є саме законність та обов'язковість виконання рішень суду. Вказує, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про звільнення майна боржник з-під арешту, не взяв до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів, а саме - інтереси Державного банку України - стягувача по виконавчому провадженню, оскільки позбавив його права стягнути на свою користь кошти. Суд не дав оцінки тій обставині, що відповідачка зобов'язалась відповідати за виконання взятих на себе зобов'язань згідно Договором відновлювальної кредитної лінії №4 від 13 листопада 2007 року всім належним майном. Суд не врахував, що боржник проживає в житловому будинку, що є предметом іпотеки, а тому унеможливлює звернення стягнення на це майно.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних мотивів.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Дана норма дублюється зі ст. 321 ЦК України, якою передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом установлено, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.01.2016 року головним державним виконавцем ВДВС Підволочиського РУЮ Шкільняк В.Є. у виконавчому провадженні №49919415 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа №2/604/6/15 від 04.09.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №4 від 13.11.2007 року в сумі 47659,19 євро та 3654 грн судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Аналогічна норма міститься в п. 5 Постанови Пленуму ВСС України №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначає, що інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У ч. 4 ст. 59 вищенаведеного Закону визначено перелік підстав для знаття арешту з усього майна або його частини.

Згідно з ч. 5 даного Закону арешт може бути знятий за рішенням суду у всіх інших випадках, які не передбачені в ч. 4 ст. 59 цього закону.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною ч. 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 26.06.2017 року у зв'язку із укладенням мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за останнім визнано право власності на спірне майно: сідельний тягач RENAULT MAGNUM, 2004 року випуску; напівпричіп бортовий ПП GENERAL TRAILERS,2003 року випуску; сідельний тягач VOLVO FM 7.290, 1999 року випуску; сідельний тягач VOLVO FH12-42Т, 2001 року випуску; сідельний тягач VOLVO FН 12.380, 1996 року випуску; напівпричіп бортовий МЕТAСО SD 3.34, 1996 року випуску; напівпричіп бортовий SСНМІТZ SРR 24, 1999 року випуску; причіп ПР WEBER, 1985 року випуску.

Відповідно до визнаної судом мирової угоди ОСОБА_2 в рахунок сплати грошової компенсації вартості 1/2 частини рухомого майна зазначеного в пункті 1 мирової угоди передав ОСОБА_1 гроші в сумі 17 738, 26 Євро, які вона сплатила до часу укладення цієї мирової угоди в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» на виконання рішення апеляційного суду Тернопільської області від 17 листопада 2015 року у цивільній справі №604/1331/14-ц.

Керуючись мировою угодою про поділ майна подружжя, суд першої інстанції правомірно зняв арешт з спірного рухомого майна, оскільки позивач не є боржником у зобов'язаннях перед ПАТ «Державний ощадний банк України» та не є солідарним боржником за зобов'язаннями ОСОБА_1

Колегія суддів відхиляє доводи Підволочиського районного ВДВС ГУЮ в Тернопільській області про те, що судом не враховані інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку з застосуванням відповідних заходів, зокрема інтереси Державного банку України - стягувача по виконавчому провадженню, оскільки позбавив його права стягнути на свою користь кошти.

Так в судовому засіданні представник Філії - Тернопільського обласного управління АТ "Ощадбанк" не заперечувала проти рішення про виключення майна з під арешту на підставі мирової угоди, затвердженої судом, мотивуючи тим, що права банку, в даному випадку не порушуються, оскільки на виконання рішення апеляційного суду Тернопільської області про стягнення заборгованості за кредитом боржником сплачено у 2017 році 20738,26 Євро (п'ятьма платежами) і станом на 5 жовтня 2017 року заборгованість ОСОБА_1 складає 23713,18 Євро.

Крім того, вартість іпотеки, предметом якої є житловий будинок що знаходиться за адресою смт. Підволочиськ Тернопільської області по вул. М. Заньковецькій та розташований на приватизованій земельній ділянці.

Згідно висновку про вартість майна, складеного ТОВ "Орієнтир - Реформа", що діє на підставі Статуту та Сертифікату суб'єкта оціночної діяльності №16247/14 від 07.04.2014 р., виданого Фондом Державного майна України, вартість житлового будинку становить 2555700,00 грн., а вартість земельної ділянки становить 151000,00 грн., що значно перевищує вартість залишку заборгованості по кредитному договору.

Доводи апелянта про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, в якому проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_1, фактично унеможливлює виконання рішення суду, колегія суддів відхиляє, оскільки на такий спосіб забезпечення зобов'язання погодився банк при укладені кредитного договору і в судовому засіданні представник стягувача підтвердив даний спосіб забезпечення зобов'язання боржниками.

З огляду вищенаведеного колегія суддів не вбачає порушення положення статті 129 Конституції України, якою визначено, що основними засадами судочинства є саме законність та обов'язковість виконання рішень суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками районного суду, оскільки суд ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Підволочиського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області відхилити.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 5 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала колегії може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області З.Є. Ткач