Справа № 438/489/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/783/3015/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представників ОСОБА_5., ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 07 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 07 лютого 2017 року в позові відмовлено.

Дане рішення оскаржило ПАТ КБ «Приватбанк» подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є необґрунтованим та прийнятим із порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що ненадання належної оцінки доказам по справі, незастосування норм матеріального тп процесуального права що підлягають застосуванню до правовідносин сторін, допущення порушень норм процесуального права щодо законності та обґрунтованості судового рішення призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду.

Просить скасувати рішення Бориславського міського суду Львівської області від 07 лютого 2017 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що 25.03.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір № DNH4КР30373189, згідно з яким відповідачу надано кредит у сумі 7869,68 грн. на строк 12 місяців по 23.03.2007 р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом, - що стверджується копією заяви позичальника № DNH4КР30373189 від 25.03.2006 р., копією витягу зі статуту ПАТ КБ «Приватбанк», копією свідоцтва про державну реєстрацію 17.07.2009 р. зміни найменування юридичної особи.(а.с.10-18)

З копії підписаної відповідачем заяви від 25.03.2006 р. вбачається, що ОСОБА_4 погодився з тим, що дана заява разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір.

Згідно умов договору погашення заборгованості здійснюється у такому порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «21» по «28» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 749,61 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов надання споживчого кредиту фізичним особам.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК).

Визначення поняття «зобов'язання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того що позивачем пропущено строк позовної давності, що згідно укладеного договору становив 5 років.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду.

Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно було здійснюватися відповідачем частинами по 28 число кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

При укладені кредитного договору, сторони досягли згоди про збільшення позовної давності. Відповідно до п.5.5 умов надання споживчого кредиту терміни позовної давності встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з висновку Верховного Суду України викладеного у його постанові від 19 березня 2014 року №6-20цс14,у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

ОСОБА_4 узяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами).

Таким чином, умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами. Отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

ОСОБА_4 припинив оплату за договором кредиту з 23.03.2007 року., а позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором 10 травня 2016 р., тобто з пропуском 5 річного строку позовної давності встановленого в договорі.

Окрім того, як встановлено судовою колегією, що відповідно до витребуваної цивільної справи №438/214/13-ц позивач звертався з позовом до ОСОБА_4 та на підставі заяви ПАТ КБ «Приватбанк» від 10.06.2013 року позов залишено без розгляду (а.с.43). Покликання представника позивача що у зв`язку з цим переривається строк не відповідає вимогам закону, а саме за положеннями ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності.

Вказана правової позиції викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 березня 2017 р. у справі № 6-1996цс16, відповідно до ст. 360-7 ЦПК має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Вищевказані правові позиції спростовують твердження в апеляційній скарзі щодо звернення до суду в межах строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді