АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 754/14057/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9945/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

5 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - Сербін Т.І.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року первісний позов задоволено частково.

Зустрічний позов задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 20 червня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 464 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 січня 2017 року і до повноліття дитини.

Визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5 з матір'ю.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати в частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), та в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з донькою і встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, та просив ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини заробітку, усунути перешкоди у спілкуванні з донькою, встановити порядок участі у вихованні дитини, шляхом побачення з дитиною з 14.00 кожної суботи до 18.00 кожної неділі без присутності матері за місцем проживання батька та проведення спільного відпочину один тиждень під час зимових канікул та одного місяця під час літніх канікул, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що у листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 червня 2008 року.

Зазначив, що від шлюбу мають неповнолітню дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З вересня 2016 року вони не проживають однією сім'єю, оскільки втратили почуття один до одного, відповідач пішла із сім'ї. Шлюбні стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство.

У зв'язку із викладеним, просив суд розірвати шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, зареєстрований 20 червня 2008 року у відділі РАЦС Шевченківського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 464.

В подальшому ОСОБА_5 уточнив позовні вимоги та просив розірвати шлюб між сторонами та усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною шляхом встановлення порядку його участі у вихованні дитини.

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що вони протягом тривалого часу однією сім'єю не проживають, оскільки між ними виникають сварки та конфлікти, вони не можуть знайти спільну мову.

Зазначила, що ОСОБА_5 не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, також між сторонами виникає спір щодо місця проживання неповнолітньої дитини.

У зв'язку із викладеним, просила суд розірвати шлюб між сторонами, стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 у розмірі Ѕ частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини, а також визначити місце проживання дитини з матір'ю.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 червня 2008 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 464, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

У період шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження.

Також судом встановлено, що з вересня 2016 року сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини між ними припинені.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,інші обставини, що мають істотне значення.

За ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Задовольняючи частково первісні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стосунки між сторонами не склалися, подальше подружнє життя не можливе.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 не надав доказів на підтвердження чинення йому перешкод ОСОБА_4

Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив зі стану здоров'я, матеріального становища дитини і платника аліментів.

Визначаючи місце проживання дитини з матір'ю, суд виходив з принципу 5 Декларації з прав дитини та з урахуванням інтересів дитини та її віку.

Рішення суду в частині задоволення позову про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір'ю не оскаржувалось в апеляційному порядку і колегією суддів не перевірялось.

З висновком суду про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) повною мірою погодитися не можна з огляду на наступне.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно роз'яснень викладених в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15.05.2006 №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

При цьому, суд першої інстанції, стягуючи з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, не з'ясував фактичні обставини справи не зважив на стан здоров'я ОСОБА_5, та не врахував, що відповідач не має іншого доходу, окрім заробітної плати, за рахунок якої останній кошти витрачає на купівлі на засоби захисту, військовий одяг, взуття, що унеможливить виконання рішення, крім того, ОСОБА_4 також працює, має стабільний заробіток, а відтак - розмір аліментів, встановлений судом першої інстанції, на думку колегії суддів, слід змінити та визначити розмір аліментів у 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 4 січня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, оскільки позивачем за первісним позовом не надано суду доказів, що ОСОБА_4 чинить йому перешкоди чи забороняє спілкуватися з донькою, про що підтвердив і його представник в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову в цій частині дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів підлягає зміні - зменшенню розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дитини з 1/3 частини до ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року в частині стягнення аліментів змінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року з 1/3 частини до ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді