АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: - Пищиди М.М.,

суддів: - Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.,

за участі секретаря: - Григор'євої В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_11, ОСОБА_6, треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Лілія Дмитрівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.04.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. на ім'я ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29268393 від 15.04.2016 року, права власності за ОСОБА_11 на квартиру АДРЕСА_1, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30858709 від 09.08.2016 року, про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6, на квартиру АДРЕСА_1, витребування у ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7, ОСОБА_7 ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_15, квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер нерухомого майна - 01), та визнання за ними права власності по 1/4 частини за кожним на дану квартиру, яка складається із 1-коридор, 2-шафа, 3 - вбиральня, 4-ванна, 5-кухня, 6,7,9 - житлові кімнати, 8 - лоджія, загальною площею 84,4 кв.м, житловою площею 52,0 кв.м, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року позивачі звернулися до суду із позовом, обґрунтовуючи позов посилалися на те, що їм на праві власності належить квартира № АДРЕСА_1, по 1/4 частині кожному, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 11.03.1994 року.

У 1995 року вони переїхали жити до батьків позивача ОСОБА_7 - у с. Білоярівка Амвросіївського району Донецької області. Комунікації у квартирі опломбували.

З того часу вони проживали у Донецькій області, де займались фермерським господарством. До Дніпропетровська приїздили лише 3-4 рази на рік на декілька днів. Доньки згодом переїхали проживати за кордон. У 2014 році ОСОБА_7 і ОСОБА_8 також виїхали у США.

Через деякий час позивачі дізналися телефоном та через засоби інтернет-зв'язку від сусідів та друзів, що дім у с. Нижньокринське Донецької області, де вони проживали, обікрали. Сестра ОСОБА_7 - ОСОБА_16 повідомила, що з будинку зникли оригінали правовстановлюючих документів, у т.ч. на квартиру в м. Дніпропетровську, паспорти громадян України, виданих на ім'я ОСОБА_7, посвідчення ОСОБА_7 Сестра повідомила про дану обставину у Білоярівську сільраду та звернулася із заявою про злочин до Амвросієвського райвідділу ГУМВС України в Донецькій області.

В травні 2016 року позивачам стало відомо, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12.04.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Лілією Дмитрівною, власником їхньої квартири стала ОСОБА_11.

За даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 20.07.2016 рік, квартиру придбала ОСОБА_17 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 14.06.2016 року цим же приватним нотаріусом Фаст Л.Д.

27.07.2016 року відомості про даний злочин внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст.190 КК України (шахрайство).

09.08.2016 року право власності на квартиру вже було зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі продажу квартири від 09.08.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О.

Отже, на підставі підроблених документів ОСОБА_11 отримала свідоцтво про право на спадщину начебто після смерті власників ОСОБА_7, які наразі проживають за кордоном, зареєструвала за собою право власності та в подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, продала об'єкт нерухомості ОСОБА_17, а остання в свою чергу ОСОБА_6

16.08.2016 року рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, Жовтневим відділом ДВС в м. Дніпропетровську МУЮ, на нерухоме майно накладено арешт.

Позивачі вважають, що підлягає визнанню недійсним свідоцтво про право на спадщину на підставі ст. 1301 ЦК України, згідно із якою свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Підтверджено, що 20.04.2016 року ОСОБА_11 на підставі підроблених документів і неправдивої інформації отримала у нотаріуса Фаст Л.Д. свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру начебто після смерті позивачів. Але останні живі та проживають за межами України, що підтверджується відмітками про перетин державного кордону, які містяться в паспортах для виїзду за кордон, свідоцтвом від 23.05.2016 року консульської установи та реєстраційною карткою від 12.08.2016 року, виданій позивачу ОСОБА_9

У зв'язку з вищевикладеним позивачі просять скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за набувачами власності - ОСОБА_11 та ОСОБА_17, квартиру витребувати з чужого незаконного володіння, визнати право власності за позивачами.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2016 року позов ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_11, ОСОБА_6, треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Лілія Дмитрівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.04.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. на ім'я ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_16, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29268393 від 15.04.2016 року, права власності за ОСОБА_11 на квартиру АДРЕСА_2, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30858709 від 09.08.2016 року, про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6, на квартиру АДРЕСА_2, витребування у ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_15, квартиру АДРЕСА_3 у м. Дніпропетровську (реєстраційний номер нерухомого майна - 01), та визнання за ними права власності по ? частини за кожним на дану квартиру, яка складається із 1-коридор, 2-шафа, 3 - вбиральня, 4-ванна, 5-кухня, 6,7,9 - житлові кімнати, 8 - лоджія, загальною площею 84,4 кв.м, житловою площею 52,0 кв.м - задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 20.04.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. (реєстраційний № 293) на ім'я ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії АМ № 1804763, виданий Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області 30.11.2007р., адреса реєстрації: АДРЕСА_1

Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності (індексний номер 29268393 від 15.04.2016 року) за ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1) (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01, складові частини об'єкта нерухомого майна 1-коридор, 2-шафа, 3 - вбиральня, 4-ванна, 5-кухня, 6,7,9 - житлові кімнати, 8 - лоджія, загальною площею 84,4 кв.м, житловою площею 52,0 кв.м).

Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності (індексний номер 30858709 від 09.08.2016 року) та припинити право власності за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2 на квартиру АДРЕСА_1) (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01, складові частини об'єкта нерухомого майна 1-коридор, 2-шафа, 3 - вбиральня, 4-ванна, 5-кухня, 6,7,9 - житлові кімнати, 8 - лоджія, загальною площею 84,4 кв.м, житловою площею 52,0 кв.м).

Витребувано у ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_4, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_5, ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_6, квартиру АДРЕСА_1) (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01, складові частини об'єкта нерухомого майна 1-коридор, 2-шафа, 3 - вбиральня, 4-ванна, 5-кухня, 6,7,9 - житлові кімнати, 8 - лоджія, загальною площею 84,4 кв.м, житловою площею 52,0 кв.м).

Визнано за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_4, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_5, ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_6 право власності по ? частині за кожним, на квартиру АДРЕСА_1) (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01, складові частини об'єкта нерухомого майна 1-коридор, 2-шафа, 3 - вбиральня, 4-ванна, 5-кухня, 6,7,9 - житлові кімнати, 8 - лоджія, загальною площею 84,4 кв.м, житловою площею 52,0 кв.м).

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачам на праві власності належить квартира № АДРЕСА_1, по ? частині кожному, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 11.03.1994 року виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська та видно витяг з Реєстру прав власності на рухоме майно від 20.06.2006 року КП «Дніпропетровське МБТІ» (т. 1, а.с. 86 - 88,), які містяться в матеріалах Інвентаризаційної справи № 43808 на будинок АДРЕСА_1, витребуваної судом у КП «Дніпропетровське МБТІ» (а.с. 66 - 95, т. 1).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 29.09.2015, власником ? частини квартир значиться ОСОБА_9 (а.с. 15, т. 1).

ОСОБА_11, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті її сестри ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_17 року, постійно проживала у АДРЕСА_4, яка фактично прийняла спадщину від чоловіка - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_18 року, від доньок - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_19 року та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_11, померлої ІНФОРМАЦІЯ_18 року.

В матеріалах спадкової справи містяться свідоцтва про смерть ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_17 року, ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_9, які померли ІНФОРМАЦІЯ_18 року у с. Авило-Успенка Ростовської області, Росія. Свідоцтва видані 22.09.2015 року відділом РАГС адміністрації Залізничного району м. Ростова-на-Дону.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_18 народилася ІНФОРМАЦІЯ_20 року у с. Білоярівка Амвросіївського району Донецької області. За даними свідоцтва про шлюб, ОСОБА_18 уклала шлюб з ОСОБА_8 27.08.1978 року.

Згідно свідоцтва про народження, виданого Урюпинським р/б ЗАГС Волгоградської області 26.07.1960 року, ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_21 року у м. Урюпинську, Волгоградської області, РСФСР. В матеріалах нотаріальної справи міститься копія паспорта громадянина України - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 (НОМЕР_7), копія довідки про присвоєння ідентифікаційного коду НОМЕР_1, виданої ДПА в Бабушкінському районі.

Згідно довідки від 08.04.2016 року КЖЕП-36, виданої ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_12, до складу її сім'ї входять ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8

В матеріалах нотаріальної справи міститься також копія свідоцтва про право власності на житло від 11.03.1994 року, видане родині ОСОБА_8 виконкомом ради народних депутатів м. Дніпропетровська, яке істотно зовнішньо та за змістом відрізняється від свідоцтва про право власності, що міститься у матеріалах Інвентаризаційної справи № 43808 на будинок АДРЕСА_1, витребуваної судом у КП «Дніпропетровське МБТІ». На свідоцтві не вказано, що воно є дублікатом. В матеріалах справи також є витяг станом на 17.10.2006 рік про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно якого власниками є ОСОБА_8 - по ? частини спірної квартири.

На замовлення ОСОБА_11 11.04.2016 року виготовлено технічний паспорт ПП ОСОБА_19 на спірну квартиру, ФОП ОСОБА_20 виконано звіт про оцінку квартири в сумі 84 942,00 грн. станом на 01.04.2016 рік.

Приватним нотаріусом Фаст Л.Д. зроблено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 12.04.2016 рік за параметрами пошуку - за адресою та ПІБ власників. За даними Інформаційних довідок, станом на 12.04.2016 рік, власниками спірної квартири зазначені всі ОСОБА_8 (по ? частини квартири за кожним).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 12.04.2016 року ОСОБА_11 видано свідоцтво про право на спадщину за номером 58842427 на спірну квартиру. В Реєстрі № 1 для реєстрації нотаріальних дій за 12.04.2014 рік міститься запис № 293 про отримання свідоцтва на спадщину під підпис ОСОБА_11

На підставі договору купівлі-продажу від 14.06.2016 року, укладеного між ОСОБА_11 (покупцем) і ОСОБА_17 (продавцем), посвідченого приватним нотаріусом Фаст Л.Д., остання придбала спірну квартиру у ОСОБА_11 за 84 942,00 грн.

Аналогічна інформація міститься у даних реєстраційної справи № 01, наданої на вимогу суду Відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради (а.с. 180 - 212, т. 1).

17.06.2016 року ОСОБА_17 зареєструвала за собою право власності на спірну квартиру. За даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 17.06.2016 рік власником квартири є ОСОБА_17 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.06.2016 року.

В подальшому ОСОБА_17 продала спірну квартиру ОСОБА_6, на підтвердження чого надано відповідний договір купівлі-продажу від 09.08.2016 року та Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 16.08.2016 рік, згідно якої власником спірної квартири (цілої частки 1/1) є ОСОБА_6 (а.с. 126, 127, т. 1).

Нотаріусом надано завірений належним чином договір купівлі-продажу від 09.08.2016 року, документи, що підтверджують сплату нотаріального збору, відповідні заяви сторін договору про вільність їх намірів, звіт про оцінку майна ФОП ОСОБА_20, копію паспорту ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_13, копію паспорту ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, , свідоцтво про смерть чоловіка ОСОБА_6 - ОСОБА_21, померлого 29.11.2010р.).

27.07.2016 року відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст.190 КК України (а.с. 19, т. 1).

Отже, на підставі підроблених документів ОСОБА_11 отримала свідоцтво про право на спадщину начебто після смерті власників ОСОБА_8, які наразі проживають за кордоном, зареєструвала за собою право власності та подальшому продала об'єкт нерухомості ОСОБА_17, а остання, в свою чергу, продала квартиру ОСОБА_6

16.08.2016 року рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, Жовтневим відділом ДВС в м. Дніпропетровську МУЮ, на нерухоме майно накладено арешт.

Як встановлено районним судом позивачі живі та проживають за межами України, що підтверджується відмітками про перетин державного кордону, які містяться в паспортах для виїзду за кордон, свідоцтвом від 23.05.2016 року консульської установи про те, що ОСОБА_7 23.05.2016 року о 16 год. 15 хв. перебувала у приміщенні Генерального консульства України в Чикаго, США, за адресою: 60611, США, м. Чикаго, вул. Іст Хюрон, буд. 10 та реєстраційною карткою від 12.08.2016 року, виданій позивачу ОСОБА_9 (а.с. 9 - 14, т. 1).

Згідно даних Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 19.08.2016 року № 0.64-17440/0/15-16, наданих на запит суду за даними бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, затвердженого Наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 25.06.2007 № 472, зареєстрованим у Мін'юсті 05.07.2007 за № 765/14032, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_14, перетинала кордон 16.05.2012 року у пункті пропуску Бориспіль (Київ-Варшава-Київ), 12.05.2014 року (Київ - Варшава); ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_15, перетинав кордон 13.08.2014 року у пункті пропуску Бориспіль (Київ-Франкфурт), ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, перетинала кордон 26.02.2012 року та 12.03.2012 року у пункті пропуску Донецьк (Відень-Донецьк-Відень), а також 10.08.2013 року і 31.08.2013 року у пункті пропуску Донецьк (Мюнхен Донецьк-Мюнхен) (а.с. 64, т. 1).

За даними Дніпропетровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стаю Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області від 23.09.2016 року за № 1596/3.2.-31, наданих на запит суду, в архіві відділу не виявлено актові записи про смерть на громадян ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_22 р.н., ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_23., ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6 Перевірку проведено за паперовими носіями та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян за весь період його заповнення (а.с. 52, т. 2).

Крім того, згідно даних Управління реєстрації громадян, статистики та виборів Муніципальної ради м. Франкфурт-на-Майні станом на 12.02.2016 ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрована в журналі реєстрації за адресою: 60316, АДРЕСА_6, куди переїхала 01.06.2011 року з адреси: 60487, АДРЕСА_5, де проживала з 06.12.2006 року по 01.06.2011 року (а.с. 138 - 140, т. 1).

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Встановлено, що 20.04.2016 року ОСОБА_11 на підставі підроблених документів та наданої нотаріусу інформації про смерть спадкодавців, яка не відповідає дійсності, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру.

Відтак на підставі ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.04.2016 року, видане ОСОБА_11, приватним нотаріусом Фаст Л.Д. за реєстровим № 293, підлягає визнанню недійсним.

Крім того, спірна квартира підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння, виходячи з того, що згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За змістом ст.ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Аналогічна правова позиція викладена у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судові практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної інколи, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Статтею 236 ЦК України передбачено нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, с недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право па відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з приписами головного Закону України - Конституції, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Про це йдеться і у ч. 1 ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно узагальнення судової практики від 24.11.2008 року Верховного Суду України, недійсність правочину виникає через те, що дія, схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі невідповідність волі та волевиявлення.

Згідно із абз. 4 п. 13 Постанови пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, за позовами про визнання питання про наявність або відсутність тих чи інших правовідносин, суд при задоволенні позову зобов'язаний у необхідних випадках зазначити в резолютивній частіші рішення і про ті правові наслідки, які тягне за собою таке визнання (наприклад, про анулювання актового запису про реєстрацію шлюбу в разі визнання його недійсним, анулювання свідоцтва про право власності в разі задоволення позову про витребування майна від добросовісного набувача тощо).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, то набрали законної сили. Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

За наявності інформації про порушення прав третіх осіб, про правовий режим майна, нотаріус не зміг би посвідчити зазначені договори відповідно до ст.55 Закону України «Про нотаріат».

Власник має право витребувати майно у добросовісного набувача у випадку, коли воно вибуло з його володіння не з його волі. Воля і волевиявлення особи, у якої добросовісним набувачем було придбано це майно, при ньому не має значення.

Незаконним володільцем може бути і добросовісний, і недобросовісний набувач. Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права.

Відповідно до статей 330, 334 ЦК України право власності на нерухоме майно, відчужене особою, яка не мала на не права, виникає у добросовісного набувача з моменту реєстрації права на таке майно, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу воно не може бути витребувано у нього.

Пунктом 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в спорах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України.

У вказаній постанові зазначено, якщо майно за виплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК.

У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договорі про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦПК України та ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бутті позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 586 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права в власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена. Стаття 392 ЦК України надає власнику майна право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого манна пред'являються за місцезнаходженням майна або основної йога частини. Про це йдеться і у п. 27 Постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, задовольняючи позов, оскільки право позивачів підлягає захисту шляхом визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.04.2016 року ОСОБА_11, скасування рішень про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_11 та ОСОБА_6, витребування у ОСОБА_6 на користь позивачів спірної квартири та визнання за ними права власності по 1/4 частині за кожним.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Оскільки рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: