АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 685/1287/15-ц
Провадження № 22-ц/792/843/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів

судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі:

ОСОБА_1 (головуючий)

ОСОБА_2, ОСОБА_3

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

з участю: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та апеляційною скаргою ОСОБА_5 і її представника ОСОБА_6 на рішення Теофіпольського районного суду від 13 березня 2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Теофіпольської селищної ради Теофіпольського району Хмелницької області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та виселення без надання іншого жилого приміщення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_4 зазначала, що відповідно до витягу з протоколу №32 засідання профкому та адміністрації Теофіпольського цукрового заводу її чоловікові ОСОБА_7 виділено житлову площу в гуртожитку в смт. Теофіполь, вул. Жовтнева, 7, кімнати 325-326, і вона проживала разом з чоловіком у вказаних кімнатах з 1988 р., зареєстрована на вказаній житловій площі з 18.01.1990 р. З 2007 р. у звязку з сімейними обставинами, хворобою баби ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, а згодом матері ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 вона вимушена була тимчасово виїхати на проживання у ІНФОРМАЦІЯ_3. Проте періодично вона зявлялася в гуртожитку, деякий час перебувала за місцем реєстрації.

У 2007 р. на прохання ОСОБА_5, яка не була забезпечена житловою площею для проживання, позивач дала ключі від кімнат № 325-326 і погодилася на її поселення з умовою про звільнення житла за першою ж вимогою. З 01.03.2007 р. відповідач фактично проживає у гуртожитку в кімнатах № 325-326, але зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4.

У звязку зі зміною життєвих обставин, позивач ОСОБА_4 повернулася до житлового приміщення в гуртожитку і звернулася до ОСОБА_5 з вимогою виселитися із займаних нею кімнат, на що отримала відмову.

Враховуючи, що ОСОБА_5 як тимчасовий жилець не набула самостійного права на житло, ОСОБА_4 просила суд усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення її в кімнати №325, 326 гуртожитку, який знаходиться за адресою вул. Жовтнева, 7 в смт. Теофіполь і виселити ОСОБА_5 з кімнат №325, 326 цього гуртожитку.

Рішенням Теофіпольського районного суду від 13 березня 2017 р. позов ОСОБА_4 задоволений частково.

Постановлено виселити ОСОБА_5 з кімнати №326 по вул. Жовтнева, 7 в смт. Теофіполь Хмельницької області без надання іншого жилого приміщення.

Вселено ОСОБА_4 в кімнату № 326 по вул. Жовтнева, 7 в смт. Теофіполь Хмельницької області.

В решті позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 243,60 грн. судового збору.

Стягнуто з Теофіпольської селищної ради на користь ОСОБА_4 243,60 грн. сплаченого при подачі позову судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Теофіпольського районного суду від 13 березня 2017 р. в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог і ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_4 у повному обсязі.

Зазначається, що суд першої інстанції в порушення вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України не взяв до уваги рішення Теофіпольського районного суду по справі №685/1486/15-ц та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2016 р., що набрали законної сили, яким Теофіпольській селищній раді було відмовлено у позові про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням кімнатами №325 та №326 у гуртожитку по вул. Жовтнева, 7 в смт. Теофіполь Хмельницької області.

Також суд неправильно встановив обставини справи щодо часу роботи ОСОБА_4, її чоловіка ОСОБА_7 на ПАТ «Теофіпольський цукровий завод», а також час роботи ОСОБА_5 та ОСОБА_10 на цьому ж заводі.

Безпідставним є і посилання суду на те, що відповідач у 2007 р. була поселена в кімнати гуртожитку з дозволу адміністрації заводу власника гуртожитку, оскільки їй було відмовлено в наданні кімнати у звязку з відсутністю вільних кімнат.

Судом не було встановлено та досліджено де відповідач була зареєстрована в період з 2009 р. по 2011 р. під час перебування її у трудових відносинах із ПАТ «Теофіпольський цукровий завод», чи потребувала вона поліпшення житлових умов, не встановлено факт самого проживання в гуртожитку чоловіка відповідачки, який перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Теофіпольський цукровий завод» на постійній основі з 2011 р.

Крім того, суд неправильно застосував норми матеріального права, зокрема ст. 132 ЖК УРСР, в той час як підлягала застосуванню ст. 47 Конституції України та ст.ст. 98, 99 ЖК УРСР.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 просять рішення Теофіпольського районного суду від 13 березня 2017 р. змінити, скасувавши рішення в частині виселення ОСОБА_5 з кімнати №326 в гуртожитку та вселення в цю кімнату ОСОБА_4 і ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобовязати Теофіпольську селищну раду надати ОСОБА_4 для проживання койко-місце в гуртожитку, а в решті рішення залишити в силі.

Зазначається, що з дозволу адміністрації ВАТ «Теофіпольський цукровий завод» як власника гуртожитку та письмової згоди ОСОБА_4, яка на той час значилася зареєстрованою у спірних кімнатах, ОСОБА_5 з чоловіком ОСОБА_10, а в подальшому з малолітнім сином ІНФОРМАЦІЯ_5, з 01.03.2007 р. по даний час проживають в кімнатах №325, 326 гуртожитку по вул. Жовтнева, 7 в смт. Теофіполь.

З 01.03.2007 р. по даний час (понад 10 років) ОСОБА_4 у кімнатах №№325,326 гуртожитку по вул.. Жовтнева, 7 в смт. Теофіполь не проживає, тому її реєстрація за вказаною адресою є недостовірною і немає юридичної сили.

Фактично з січня 2007 р. по даний час ОСОБА_4 проживала або у своєму приватному будинку по вул. Грушевського, 34 в смт. Теофіполь, або у приватному будинку своєї матері ОСОБА_9 в с. Святець Теофіпольського району.

Згідно довідки наданої ПАТ «Теофіпольський цукровий завод» №18 від 22.02.2017 р. слідує, що ОСОБА_4 працювала на вказаному заводі не як постійний працівник, а як сезонний працівник у період з вересня-грудня кожного року, включно до 2017 р.

Враховуючи викладені обставини, рішення суду про виселення ОСОБА_5 з чоловіком та малолітнім сином з кімнати №326 гуртожитку по вул. Жовтнева, 7 в смт. Теофіполь та вселення у цю кімнату ОСОБА_4 є незаконним, а тому підлягає скасуванню.

Проте приймаючи до уваги, що рішення Теофіпольського районного суду від 23.02.2016 р. залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2016 р., та у відповідності до ст. 132 ЖК УРСР, ОСОБА_4 має право на забезпечення койко-місцем в гуртожитку по вул. Жовтнева, 7 в смт. Теофіполь, а не окремою кімнатою площею 11,5 кв.м. При цьому слід взяти до уваги, що з 2007 року по даний час ОСОБА_4 належить на праві власності частина приватного житлового будинку з земельною ділянкою по вул. Грушевського, 34 в смт.Теофіполь та у звязку з доглядом за матірюінвалідом ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, позивачка проживає в приватному будинку останньої в с. Святець Теофіпольського району, тобто забезпечена житлом.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала з викладених у ній мотивів, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 просить відхилити як безпідставну.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу ОСОБА_4 не визнали і просили її відхилити, свою апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній мотивів.

Представник Теофіпольської селищної ради в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 слід відхилити з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 січня 1988 р. профспілковим комітетом Теофіпольського цукрового заводу було виділено кімнату в гуртожитку слюсарю вапняного відділу Теофіпольського цукрового заводу ОСОБА_7 на підставі його заяви, а 11 серпня 1992 р. йому було виділено другу кімнату, що видно з витягу з протоколів засідання профкому Теофіпольського цукрозаводу від 20.01.1988 р. №32 та від 11.08.1992 р. №57, ордерів на вселення не видавалося.

В 2007 році чоловік ОСОБА_4, вона та двоє дітей переселилися в житловий будинок по вул. Грушевського, 34 в смт. Теофіполь, який був побудований у період перебування позивача в шлюбі з ОСОБА_7, де вони проживають до даного часу.

Відповідно до заяви ОСОБА_4 на імя голови правління ВАТ «Теофіпольський цукровий завод», вона надала свою згоду на проживання ОСОБА_5 з сімєю в кімнатах 325-326 гуртожитку, які рахуються за нею, згода надана на проживання тимчасово з 01 березня 2007 р. з умовою, що ОСОБА_5 зобовязується звільнити ці кімнати за першою вимогою ОСОБА_4

Своєю розпискою від 20 лютого 2007 р. ОСОБА_5 зобовязалася звільнити кімнати 325-326 за першою вимогою ОСОБА_4

20 листопада 2012 р. Теофіпольська селищна рада своїм рішенням №14-17/2012 надала згоду на прийняття гуртожитку по вул. Жовтнева, 7 в смт. Теофіполь у комунальну власність територіальної громади смт. Теофіполь.

28.08.2013 р. селищна рада залишила цілісний майновий комплекс вищезазначеного гуртожитку у статусі «гуртожиток» та надала дозвіл на приватизацію його житлових і нежитлових приміщень згідно рішення №6-22/2013.

Рішенням Теофіпольського районного суду від 23 лютого 2016 р., залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2016 р., Теофіпольській селищній раді було відмовлено в позові про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням кімнатами 325-326 гуртожитку по вул. вул. Жовтнева, 7 в смт. Теофіполь, а тому вона має права на проживання в гуртожитку та, відповідно, на вселення.

Під час розгляду справи позивачем не доведено підстав, передбачених ст. 132 ЖК УРСР, для виселення ОСОБА_5, тому позов в частині вимоги про її виселення з обох кімнат задоволенню не підлягає.

Оскільки, за наявності підстав для вселення позивача ОСОБА_4 та відсутності підстав для виселення ОСОБА_5, враховуючи, що ОСОБА_4 має право на проживання в гуртожитку одна, оскільки члени її сімї виселились та втратили своє право на проживання, а ОСОБА_5 проживає з малолітньою дитиною, тому суд вважав за можливе, з урахуванням прав малолітньої дитини відповідача, виселити ОСОБА_5 лише з однієї з кімнат, а саме, з кімнати №326, площа якої є меншою за площу кімнати №235, та вселити позивача в кімнату №326, що є справедливим.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що 20 січня 1988 р. ОСОБА_7 були надані в користування кімнати №325 та 326 в гуртожитку по вул. Жовтневій, 1 у смт. Теофіполі Хмельницької області. З 1990 р. у цих кімнатах також зареєстрована його дружина ОСОБА_4

Рішенням Теофіпольського районного суду від 23 лютого 2016 р., залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2016 р., Теофіпольській селищній раді було відмовлено в позові про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням кімнатами 325-326 гуртожитку по вул. Жовтнева, 7 в смт. Теофіполь.

При цьому судом було встановлено, що ОСОБА_4 з 2007 року не проживає у кімнатах №325 та 326 в гуртожитку за адресою смт. Теофіполь, вул. Жовтнева, 7 з поважних причин, оскільки здійснює догляд за престарілою матірю інвалідом, яка потребує постійного догляду, а тому позов в частині визнання її такою, що втратила право користування цими кімнатами є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Таким чином, судом було встановлено, що ОСОБА_4 на законних підставах зберігає право на користування кімнатами №325 та №326, а не однією з цих кімнат.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справі, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки право на користування ОСОБА_4 кімнатами №325 та № 326 в гуртожитку по вул. Жовтнева, 7 в смт. Теофіполь встановлене судовим рішенням в цивільні справі і доведенню не підлягає, а тому вона має право на проживання в гуртожитку та відповідно на вселення в кімнати №325 та № 326.

Також апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 поселилася в кімнати №325 та № 326 в гуртожитку по вул. Жовтнева, 7 в смт. Теофіполь з дозволу ОСОБА_4 тимчасово з умовою виселення за першою вимогою.

Надання жилої площі в гуртожитку ОСОБА_5 в порядку, визначеному ст. 128 ЖК УРСР, а саме за спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету Теофіпольського цукрового заводу не проводилося, проживання відповідачки в гуртожитку по вул. Жовтнева, 7 в смт. Теофіполь в установленому законом порядку не зареєстроване, в трудових відносинах з ПАТ «Теофіпольський цукровий завод» відповідачка не перебуває.

Таким чином, у звязку з наявністю у ОСОБА_4 права на користування кімнатами №325 та № 326 в гуртожитку по вул. Жовтнева, 7 в смт. Теофіполь, та відсутністю такого права у ОСОБА_5, остання підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Тому рішення Теофіпольського районного суду від 13 березня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 щодо виселення ОСОБА_5 з кімнати №325 і вселення ОСОБА_4 в кімнату №325 в гуртожитку по вул. Жовтнева, 7 смт. Теофіполь підлягає скасуванню.

Позов ОСОБА_4 в цій частині слід задовольнити і виселити ОСОБА_5 з кімнати №325 гуртожитку по вул. Жовтнева,7 в смт. Теофіполь Хмельницької області без надання іншого жилого приміщення, а ОСОБА_4 підлягає вселенню в кімнату №325 гуртожитку по вул. Жовтнева,7 в смт. Теофіполь Хмельницької області.

Підставою для часткового скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, порушення норм матеріального та процесуального права.

Рішення Теофіпольського районного суду від 13 березня 2017 року в частині виселення ОСОБА_5 з кімнати №326 по вул. Жовтнева, 7 в смт. Теофіполь Хмельницької області без надання іншого жилого приміщення та

вселенння ОСОБА_4 в кімнату № 326 по вул. Жовтнева, 7 в смт. Теофіполь Хмельницької області, розподілу судових витрат є законним та обґрунтованим, а тому його слід залишити без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 просять рішення Теофіпольського районного суду від 13 березня 2017 р. змінити, скасувавши рішення в частині виселення ОСОБА_5 з кімнати №326 в гуртожитку та вселення в цю кімнату ОСОБА_4 і ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобовязати Теофіпольську селищну раду надати ОСОБА_4 для проживання койко-місце в гуртожитку, а в решті рішення залишити в силі.

Проте такі доводи є безпідставними з наступних мотивів.

Право ОСОБА_4 на проживання у кімнатах №325 та 326 в гуртожитку за адресою смт. Теофіполь, вул. Жовтнева, 7 під час розгляду справи у встановленому законом порядку не спростовано.

Навпаки, рішенням Теофіпольського районного суду від 23 лютого 2016 р., залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2016 р., було встановлено, що ОСОБА_4 на законних підставах зберігає право на користування кімнатами №325 та №326 в гуртожитку, а тому відсутні підстави для відмови в задоволенні її позовних вимог у повному обсязі.

Що стосується доводів про необхідність ухвалення апеляційним судом нового рішення, яким зобовязати Теофіпольську селищну раду надати ОСОБА_4 для проживання койко-місце в гуртожитку, то вони також не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Оскільки під час розгляду справи позовні вимоги до Теофіпольської селищної ради про надання койко-місця в гуртожитку для ОСОБА_4 не заявлялися, апеляційний суд не вправі такі вимоги розглядати.

Інші підстави в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду відсутні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_4 сплатила судовий збір в сумі 536 грн, які підлягають стягненню на користь позивача з ОСОБА_5

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Теофіпольського районного суду від 13 березня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 щодо виселення ОСОБА_5 з кімнати №325 і вселення ОСОБА_4 в кімнату №325 в гуртожитку по вул. Жовтнева, 7 смт. Теофіполь скасувати.

Позов ОСОБА_4 в цій частині задовольнити.

Виселити ОСОБА_5 з кімнати №325 гуртожитку по вул. Жовтнева,7 в смт. Теофіполь Хмельницької області без надання іншого жилого приміщення.

Вселити ОСОБА_4 в кімнату №325 гуртожитку по вул. Жовтнева,7 в смт. Теофіполь Хмельницької області.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 536 грн. судових витрат.

В іншій частині рішення Теофіпольського районного суду від 13 березня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Суддя Суддя

підпис підпис підпис ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду М.М. Пастощук

===============================================================

Головуючий у І інстанції Самойлович А.П.

Доповідач - Пастощук М.М. Категорія:43; 44