АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4142/17 Головуючий 1 інст. - Сорока О.П.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» жовтня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретарів: Каюкова Ю. В., Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Тетяна Дмитрівна, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу будинку удаваним в частині покупця, визнання покупцем за договором,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати частково недійсним договір купівлі-продажу від 15 січня 2011 року будинку АДРЕСА_2; визнати її покупцем за договором купівлі-продажу від 05 січня 2011 року; визнати за нею право власності на будинок АДРЕСА_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 05 січня 2011 року; скасувати державну реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_2 на ім'я ОСОБА_5.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2 зареєстровано на праві власності за її сином ОСОБА_6

Відповідно до пункту 2.1 цього договору продаж здійснено за 103 480,00 грн. Однак зазначена сума не була коштами, що належали синові позивача ОСОБА_6, а були її особистими грошовими коштами, які вона отримала від продажу належного їй житлового будинку. Здійснити купівлю спірного будинку та оформити його на своє ім'я позивач не могла, оскільки була відсутня в місті Харкові на момент укладання договору купівлі-продажу. Вона не мала можливості самостійно приїхати в місто Харків для укладання договору купівлі-продажу, тому надала згоду своєму синові на укладання договору на його ім'я, повідомила йому, де лежать грошові кошти, доступ до житла у сина був безперешкодний - він мав ключі від квартири АДРЕСА_1. В подальшому вони мали намір переоформити право власності на спірний будинок на ім'я позивача, оскільки її син завжди визнавав той факт, що дійсним покупцем житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_2 є позивач. На момент укладання договору купівлі-продажу ОСОБА_6 перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 До укладання цього договору вони постійно проживали та були зареєстровані в належному позивачеві будинку АДРЕСА_3. ОСОБА_6 особистих коштів на придбання нерухомості не мав, оскільки з 1995 року ніде не працював. ОСОБА_2 також особистих коштів, які б дозволяли їй придбати зазначений будинок, не мала. З моменту укладання шлюбу з сином вона займала посаду медичної сестри і отримувала заробітну плату, яка не дозволяла купити вищевказаний будинок. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. З заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 у визначений законом строк звернулись позивач та відповідач, тому позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 травня 2017 року позов в частині вимог про визнання права власності та скасування державної реєстрації - залишено без розгляду.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення - скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов та визнати частково недійсним (в частині покупця) договір купівлі-продажу від 15 січня 2011 року будинку АДРЕСА_2; визнати її покупцем за договором купівлі-продажу від 05 січня 2011 року.

При цьому посилалася на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд безпідставно не з'ясував джерело грошових коштів в розмірі 103 480,00 грн., що були витрачені на придбання спірного будинку ОСОБА_6, оскільки в пункті 4.8 договору зазначено, що договір цей укладається покупцем за згодою подружжя - ОСОБА_2, що підтверджується її заявою на купівлю житлового будинку, справжність підпису на який засвідчено ПН ХМНО Бєсєда Т.Д. 05 січня 2011 року; що зазначений пункт договору спростовує наявність особистих коштів у відповідачки на момент укладання спірного договору; що як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_2 від 10 жовтня 2010 року (характеристика будинку, господарських будівель та споруд) будинок А-1 дерев'яний, 1935 року побудови, на момент укладання договору - побудований 75 років тому; що за зиму 2011 року будинок повністю зруйнувався; що вказаний житловий будинок з надвірними будівлями був придбаний за 103 480,00 грн. у стані не придатному для проживання; що на теперішній час замість зруйнованого будинку літ. Л (самочинно побудований), що вбачається з технічного паспорту від 24 березня 2017 року; що новий будинок не введено в експлуатацію, має статус самочинного будівництва, в розумінні статті 376 ЦК України, тому переоформлення права власності на ім'я ОСОБА_1 за життя сина - ОСОБА_6 став неможливим; що як вбачається з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна номер інформаційної довідки 60954883 від 08 червня 2016 року (реєстраційний номер обтяження 11152960) Червонозаводським ВДВС ХМУЮ 10 травня 2011 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; що об'єкт обтяження: житловий будинок, адреса: АДРЕСА_2, власник - ОСОБА_6, що також унеможливило переоформлення права власності на спірний будинок на ім'я ОСОБА_1; що новий будинок літ. Л з надвірними будівлями побудовано також за кошти ОСОБА_1, що були отримані нею від продажу будинку АДРЕСА_3.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін. При цьому судова колегія виходить з наступного.

Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. У разі встановлення факту неправомірності насправді вчиненого правочину удаваний правочин може бути визнаний недійсним на підставі вимог частини 1 статті 215 ЦК України, адже в ньому зовнішнє волевиявлення сторін не збігається з їх внутрішньою волею.

При укладенні удаваного правочину сторони мають намір своїми діями досягнути такого правового результату, який не є за законом наслідком даного волевиявлення, а намагаються досягнути іншого правового результату, про який вони фактично домовились.

Тобто, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину, удаваний правочин може бути вчинено його сторонами для приховування іншого правочину між цими ж сторонами. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на настання інших цивільно-правових наслідків, ніж ті, що передбачені правочином.

Із роз'яснень, які містяться в пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (ст.235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, на підставі статті 235 ЦК України необхідно визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 05 січня 2011 року ОСОБА_6 є власником житлового будинку АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Із зазначеного договору купівлі - продажу вбачається, що зазначений договір укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Договір укладено 05 січня 2011 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник підтвердили, що цей договір купівлі - продажу укладено не для приховання іншого правочину. Предметом позову є те, що саме за кошти, які ОСОБА_1 отримали від продажу 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_3, який вона продала 23 грудня 2010 року, її син ОСОБА_6 придбав спірний житловий будинок.

Проте, із змісту статті 235 ЦК України вбачається, що для того, щоб договір був удаваним необхідно свідомі дії обох сторін договору для приховання істинної волі. Для визнання правочину удаваним слід установити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їхні дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

Як вбачається з матеріалів справи укладено договір купівлі - продажу. Укладаючи договір купівлі - продажу, намір укладати інший договір, як підтвердили ОСОБА_1 та її представник, сторони не мали.

Оскільки наміру укладати інший договір сторони не мали, що є єдиною підставою для визнання договору удаваним, підстав для задоволення позову ОСОБА_1, виходячи з того, що вона надавала грошові кошти для придбання спірного житлового будинку, не вбачається.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи повно, надавши доказам належну оцінку, виходячи з того, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а також того, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу і що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_1

У зв'язку з чим судова колегія вважає, що суд, дотримуючись засад змагальності, забезпечивши сторонам можливість доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов обгрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги зведені до посилання на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції і яким суд надав відповідну правову оцінку.

Даних, які б вказували на наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин згідно статті 308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1.ст.314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії