АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

14 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2,

на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на те, що внаслідок залиття, що відбулося з квартири АДРЕСА_1, що належить відповідачу на праві приватної власності, було пошкоджено належне їм майно, звернулися до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 33 797, 16 грн., моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. та стягнення витрат за складання оціночного звіту у розмірі 1 200 грн.

Заочним Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 33 797, 16 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. на кожного. Вирішено питання про судові витрати.

31 серпня 2017 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва відмовлено в задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що висновок суду щодо розміру майнової шкоди є необґрунтованим, оскільки судом не взято до уваги, що на момент залиття в квартирі позивачів вже проводились ремонтні роботи, а тому причиною ремонту була власна ініціатива позивачів, а не залиття, що сталося. Вказував на те, що він пропонував позивачам фінансово компенсувати частину витрат або власними силами здійснити відновлення майна, яке було пошкоджено внаслідок залиття, за умови проведення спільного обстеження квартири та визначення реальної суми компенсації. Позивачі від даної пропозиції відмовилися та ніякі конкретні суми збитків не обговорювалися. Задовольняючи позовну вимогу про відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції також належним чином не дослідив обставини справи та не взяв до уваги, що об'єм ремонтних робіт, площа відновлювального ремонту значно перевищує фактичну площу пошкодженого майна.

Вказував на те, що при ухваленні рішення судом не взято до уваги, що матеріали справи не містять доказів, які матеріали було використано на момент залиття з урахуванням фізичного та морального зносу та чому оцінювач визначив як необхідне для відновлювального ремонту шпалери марки Rasch, ціна яких є значно вищою за інші та як це співвідноситься із матеріалами, які були використані до залиття. Вважав, що таким чином судом допущено невідповідність висновків суду обставинам справи, що є підставою для скасування судового рішення.

Зазначав також, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не визначився із характером правовідносин, які виникли між сторонами, зокрема судом не було досліджено обставин, які підтверджують право власності відповідача на квартиру, з якої відбулось залиття. Суд не посилається в своєму рішенні на будь-які докази, які б підтверджували, що ОСОБА_1 є власником квартири з якої відбулося залиття.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції не мотивував своє рішення в цій частині.

Як на підставу порушення судом норм процесуального права зазначав, що суд не перевірив дані про зареєстроване місце проживання відповідача, які містяться в матеріалах справи. Внаслідок таких дій суду відповідач був позбавлений можливості завчасно отримати позовну заяву з додатками, скористатись своїми процесуальними правами та здійснити належний захист своїх прав та інтересів.

Судом в порушення норм процесуального права також не було залучено до участі у справі ЖЕД № 7 в якості третьої особи, з вини якої сталася аварія в квартирі відповідача.

За наведених обставин, просив скасувати заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідач та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених в ній.

Позивач ОСОБА_3, діючи в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4, в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив відхилити, а рішення залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1

Квартира відповідача № 26 розташована на сьомому поверсі вище зазначеного будинку.

В ніч на 14.10.2015 в квартирі позивачів сталося залиття. Актом обстеження технічного стану квартири № 18 від 15.10.2015 встановлено, що залиття сталося внаслідок прориву перехідної з'єднувальної муфти на підвідній до радіатора в квартирі № 26. До прориву призвело самовільне, без погодження балансоутримувачем будинку та обслуговуючою організацією проведення робіт по переобладнанню системи опалення в квартирі № 26.

Згідно з Конституцією України, кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. У той же час законодавство зобов'язує власника не використовувати своє майно на шкоду іншим особам, стежити, щоб його квартира не стала джерелом шкоди для інших приміщень.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини.

Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на це та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач визнав, що залитті, що сталося в ніч на 14.10.2015, відбулося з квартири, яка належить йому на праві власності.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи внаслідок винних дій відповідача було пошкоджено майно позивачів, у зв'язку з чим останні зазнали моральних страждань, які полягають в тому, що вони вимушені проживати в пошкодженій квартирі, що завдає шкоди їхньому здоров'ю, втратили нормальні життєві зв'язки, позбавлені продовжувати звичне для них життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Беручи до уваги наведені положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

При цьому, враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань, змін у звичному укладі життя позивачів, з урахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості, колегія суддів вважає, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у сумі по 1 000 грн. на кожного.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 ст. 179 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Оскільки позивачами заявлено позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття, то за приписами ст. 179 ЦПК України з боку позивачів підлягає доведенню розмір завданої матеріальної шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 179 ЦПК України для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Звертаючись до суду з позовом та обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачі зазначали, що внаслідок залиття, яке сталося в ніч на 14.10.2015 з вини відповідача, їм було завдано матеріальної шкоди на суму 33 797,16 грн. На підтвердження вказаного розміру завданої шкоди позивачами надано Звіт № 139/15 від 28.10.2015 про визначення розміру матеріальних збитків.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно звіту № 139/15 від 28.10.2015 про визначення розміру матеріальних збитків, завданих власникам квартири № 18 в результаті залиття квартири, що сталося 14.10.2015, розмір завданої шкоди станом на момент складання звіту становить 33 797,16 грн.

В розділі 3) Методологія експертної оцінки, наданого позивачами Звіту на підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди, зазначено, що відповідно до Методики визначення причин залиття з урахуванням нових технологій та визначення матеріальної шкоди за його наслідками майнова шкода, завдана залиттям, визначається як вартість відновлювального ремонту. Вартість відновлювального ремонту визначається як вартість ремонтно-будівельних робіт на підставі чинних державних будівельних норм та правил по визначенню вартості виробництва. При виконанні розрахунків необхідно виходити з того, що будь-які будівельні роботи проводяться підрядною організацією, яка повинна мати відповідну державну ліцензію.

При розрахунку вартості відновлювального ремонту враховується заміна пошкоджених покриттів (конструктивних елементів тощо) на аналогічні. Вартість ремонту складається із вартості робіт, вартості будівельних матеріалів та вартості експлуатації машин та механізмів.

До переліку ремонтно-будівельних робіт по відновленню опорядження або конструктивних елементів повинні обов'язково включатись види робіт, які з точки зору спеціаліста, були виконані до залиття, та роботи, які будуть виконувати функцію попереджувальних заходів.

Також в даному розділі Звіту надано характеристику покриттів з використанням сучасних будівельних матеріалів та розрахунки обсягів по його відновленню внаслідок дії рідини. Зокрема, шпалери - вразі пошкодження частини поверхні опорядження стін та стелі шпалерами до розрахунку включається повна площа стін або стелі, це пояснюється об'єктивними факторами - неможливістю відновлення кольору, малюнку та цільності шпалер.

У випадку відокремлення штукатурного шару від основи рекомендується відбивання пошкодженого шару з нанесенням нового штукатурного шару або його ремонт, з урахуванням 50мм по периметру пошкодження.

В розділі 6) Звіту «Результати дослідження об'єкту» зазначено, що під час огляду встановлено, що у кімнаті площею 18,1 кв.м. ламінат та частково підвісну стелю, частково шпалери, частково безпсчанку стін було демонтовано (знято). Встановлені ознаки залиття з пошкодженням оздоблення кімнат, коридору. Пошкодження перелічені в Акті огляду.

Кімната площею 18,1 кв.м. облаштована підвісною стелею з гіпсокартону на металевому каркасі. Стіни кімнат, коридору оклеєні шпалерами іноземного виробництва (Rasch)стелі оштукатурені та вкриті водоемульсійним покриттям. Стіни вкриті безпісчанкою, в коридорі частково оштукатурені. Підлога кімнати площею 123.1 кв.м. коридору застелена лінолеумом. Ознак фізичного зносу облаштування не виявлено.

Також в розділі 7) Звіту «Визначення розміру збитків» зазначено, що вартість ремонтно-будівельних робіт (розмір матеріальної шкоди), які необхідно виконати для усунення встановлених на момент обстеження пошкоджень в приміщенні квартири АДРЕСА_2, що могли виникнути в результаті залиття, з врахуванням технічного стану конструкційних елементів та опоряджувальних покриттів до залиття, визначена відповідно до даних обстеження з врахуванням вимог нормативно-правових документів, в цінах діючих на момент проведення дослідження.

Даним Звітом визначено розмір матеріальної шкоди, яка завдана внаслідок залиття, у розмірі 33 797,16 грн.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими в ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено, що обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Однак, ухвалюючи рішення, про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції вказаних обставин та положень закону не врахував, не надав належної оцінки звіту, яким встановлено розмір завданого збитку, а також не встановив обставин щодо відшкодування відповідачем матеріальної шкоди іншим власникам, квартири яких було залито, та які розташовані вище поверхом від розташування квартири позивача, і що розмір завданої шкоди власникам цих квартир, значно нижче розміру шкоди, заявленої позивачем у позові.

Ухвалюючи рішення, судом не надано оцінку та не взято до уваги, що висновок Звіту, яким визначено розмір шкоди, ґрунтується на припущенні, та зазначено, що виявлені в квартирі пошкодження, зазначені в Акті обстеження квартири № 18 у зв'язку із залиттям, можливо виникли в результаті залиття. Висновок спеціаліста не містить стверджувального висновку про причинний зв'язок між проведенням ремонту в квартирі із залиттям, що відбулося із квартири відповідача.

Позивач не спростував заперечень відповідача, що на час залиття в квартирі позивачів проводилися ремонті роботи.

На час обстеження квартири, яке проводилося спеціалістом 22.10.2015, тобто через тиждень після залиття, яке відбулося в ніч на 14.10.2015, останнім не встановлено фізичного зносу облаштування та слідів затікання у кімнатах площею 18,1 та 12,2 кв.м.

Як пояснив позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції в квартирі, що належить позивачам на праві власності дійсно, у зв'язку з народженням дитини, проводився ремонт, але ремонті роботи не потребували такого обсягу, який виник у зв'язку з залиттям.

Колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд, вирішуючи питання про відшкодування шкоди неповно з'ясував обставини справи щодо обсягу завданої позивачам шкоди.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, і це не заперечувалося позивачем, що квартира відповідача розташована на 7 поверсі, а квартира відповідачів на 5 поверсі, тобто через поверх нижче.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було відшкодовано іншим власникам нижче розташованих квартир завдану матеріальну шкоду внаслідок залиття у розмірі 5 000 грн., 950 грн. та 1100 грн. (а.с. 62-64).

За наведених обставин, коли Звіт спеціаліста не містить висновку про причинний зв'язок між залиттям та розміром ремонтних робіт, колегія суддів дійшла висновку, що Звіт не є належним доказом розміру завданої шкоди, нанесеної позивачам.

Акт обстеження технічного стану квартири від 15.10.2015, який міститься в матеріалах справи, містить відомості про затікання в квартирі позивачів. Але вказаний Акт не доводить розміру завданої шкоди, та з аналізу цього акту не вбачається проведення обсягу ремонтних робіт, зазначених у Звіті.

У зв'язку з тим, що апеляційний суд не є фахівцем в галузі визначення вартості будівельних робіт, а Звіт складено таким чином, що визначити необхідний обсяг будівельних робіт, пов'язаний із залиттям, не можливо, суд, відповідно до ст. 10 ЦПК України, сприяючи повному та всебічному з'ясуванню обставин у справі роз'яснював позивачу про необхідність надання належних доказів на підтвердження розміру завданої шкоди та неодноразово пропонував сторонам вирішити питання мировим шляхом. Своїми правами сторони скористалися на власний розсуд, клопотань до суду не заявляли.

Оскільки, розмір завданої шкоди є істотною обставиною, яка підлягає доведенню, і суд, виходячи із принципу диспозитивності, за відсутності належних доказів, не може на власний розсуд визначати розмір завданої шкоди, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено належними доказами розміру завданої шкоди.

Враховуючи те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, рішення суду в частині відшкодування матеріальної шкоди не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору в цій частині, в силу ст. 309 ЦПК України є підстави для скасування судового рішення в цій частині та ухвалення нового про відмову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року в частині відшкодування матеріальної шкоди - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/19726/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11289/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Мазур І.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.