Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Євтушенко О.І.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кіра Пластініна Україна» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «КіраПластініна Україна» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 07 липня 2015 року вона була прийнята на роботу до відповідача на посаду продавця непродовольчих товарів магазину № 4 м. Дніпропетровська у торговельному центрі «Мост Сіті» (далі - ТЦ «Мост Сіті») з 09 липня 2015 року з випробувальним терміном три місяці, з окладом відповідно до штатного розпису. 31 серпня 2015 року їй було вручено копію наказу № 354к про звільнення з роботи, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у зв'язку з вчиненням винних дій, які дають підстави для втрати довір'я з боку роботодавця. Вважає звільнення незаконним, оскільки сумлінно виконувала свої обов'язки та не вчиняла дій, які б давали роботодавцю підстави для втрати до неї довір'я.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила поновити її на роботі у товаристві з обмеженою відповідальністю «Кіра Пластініна Україна» (далі - ТОВ «КіраПластініна Україна») на посаді продавця непродовольчих товарів магазину № 4 у м. Дніпрі ТЦ «Мост Сіті»; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Поновлено ОСОБА_3 на роботі у ТОВ «КіраПластініна Україна» на посаді продавця непродовольчих товарів магазину № 4 у м. Дніпрі ТЦ «Мост Сіті». Стягнуто з ТОВ «Кіра Пластініна Україна» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2015 року по 24 червня 2016 року в сумі 15048 грн, яка визначена без урахування податків та інших обов'язкових платежів. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «КіраПластініна Україна», мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки звільнення позивача здійснено з дотриманням вимог п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення у справі про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що роботодавцем не доведено правомірності звільнення працівника, а саме: відповідачем не надано доказів того, що на час проведення інвентаризації майна, ОСОБА_3 була матеріально відповідальною особою, а також те, що нею умисно або необережно вчинені такі дії, які дають власнику підстави для втрати до неї довір'я.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що згідно наказу № 290к від 07 липня 2015 року ОСОБА_3 була прийнята на роботу до ТОВ «Кіра Пластініна Україна» на посаду (за професією) продавця непродовольчих товарів магазину № 4 у м. Дніпропетровську ТЦ «Мост Сіті» з 09 липня 2015 року з випробувальним терміном три місяці та встановлено їй посадовий оклад, відповідно до штатного розпису (а.с. 16). Зроблено відповідний запис до трудової книжки (а.с. 11).

На підставі наказу директора ТОВ «Кіра Пластініна Україна» № 116 від 20 серпня 2015 року було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей та грошових коштів, що зберігаються у магазині. Результатами вищевказаної інвентаризації, оформленою протоколом № 21/08/2015 року від 21 серпня 2015 року засідання постійно діючої інвентаризаційної комісії, було виявлено нестачу 129 одиниць товару, що реалізується в магазині на загальну суму 41379 грн, що підтверджується бухгалтерською довідкою № 2294 від 22 серпня 2015 року (а.с. 20, 21-24, 25).

Наказом № 116/2 від 21 серпня 2015 року у зв'язку з виявленням за результатами проведеної інвентаризації майна ТОВ «Кіра Пластініна Україна» нестачі було створено комісію для з'ясування причин та обставин виникнення недостачі майна (а.с. 26-28).

31 серпня 2015 року комісія склала акт про результати з'ясування причин та обставин виникнення нестачі майна, в якому встановила імовірність виникнення нестачі в результаті винних дій працівників товариства, у тому числі і ОСОБА_3 Відповідну заяву було надіслано до Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області, яким були внесені відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування 28 серпня 2015 року. Комісія дійшла висновку про вчинення працівниками магазину: керуючою магазином ОСОБА_5, касиром ОСОБА_6, касиром ОСОБА_7, продавцем непродовольчих товарів ОСОБА_3 та продавцем непродовольчих товарів ОСОБА_8 винних дій, які дають підстави для втрати довір'я до них з боку роботодавця та рекомендувала директору товариства звільнити касира магазину ОСОБА_6 та продавця ОСОБА_3, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (а.с. 30-31).

Наказом № 354к від 31 серпня 2015 року ОСОБА_3 було звільнено з роботи з 31 серпня 2015 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (а.с. 37).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього збоку власника або уповноваженого ним органу.

Для розірвання трудового договору за п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл, тощо); 2) вина працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Вирішуючи питання щодо відсутності правових підстав для поновлення ОСОБА_3 на роботі у ТОВ «КіраПластініна Україна» на посаді продавця непродовольчих товарів магазину, місцевий суд вірно врахував, що виконання позивачем трудових обов'язків на посаді продавця непродовольчих товарів полягає у безпосередньому обслуговуванні товарних цінностей в складі трудового колективу (бригади) магазину.

Судом першої інстанції встановлено факт вчинення працівниками магазину, в тому числі продавцем непродовольчих товарів ОСОБА_3, винних дій, які дають підстави роботодавцю для втрати довір'я до них, що проявилось в незабезпеченні збереження товарно-матеріальних цінностей, ввірених бригаді для реалізації в зазначеному магазині. Вказаний факт підтверджено належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції надав правильну правову оцінку.

Таким чином, задовольняючи позов, суд першої інстанції, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходив із того, що у спорах про поновлення на роботі, з урахуванням положень ЦПК України та КЗпП України, доведення правомірності звільнення працівника покладено на роботодавця, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскількизвільнення позивача здійснено з дотриманням вимог п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду, виходив з того, що роботодавець не довів належними доказами факту підписання позивачем вказаного договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 28 січня 2015 року в момент прийняття на роботу, крім того, інвентаризація в магазині на день її прийому не проводилася, тому дійшов висновку про наявність правових підстав для поновлення позивача на роботі на посаді продавця непродовольчих товарів і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Разом з тим, вказаний вище висновок апеляційного суду не спростовує доводи відповідача про те, що виконання позивачем трудових обов'язків на посаді продавця непродовольчих товарів полягає у безпосередньому обслуговуванні товарних цінностей, тому при встановлені факту вчинення ОСОБА_3 винних дій (незабезпечення збереження товарно-матеріальних цінностей, ввірених бригаді для реалізації в зазначеному магазині), наявні достатні підстави для втрати довір'я до останньої у роботодавця.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду, не навів вмотивованих обґрунтувань на спростування встановлених на підставі наданих до матеріалів справи доказів судом першої інстанції обставин.

Всупереч вимог статей 303, 316 ЦПК України апеляційний суд переоцінив наявні в справі докази, не витребував нових, не навів належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції та скасував законне рішення місцевого суду.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кіра Пластініна Україна» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2016 року скасувати, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.І.Євтушенко

О.В.Кафідова

І.М. Фаловська