Провадження № 2/229/444/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 травня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Пантелєєвої Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

09 лютого 2017 року позивач публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ Приватбанк) звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про звільнення майна з-під арешту.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 15 жовтня 2007 року між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №658М-07 про надання кредиту у сумі 75000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки від 15 жовтня 2007 року, відповідно до якого в іпотеку було надане нерухоме майно нежиле приміщення адміністративної будівлі «А-2» цегла, загальною площею 553,40 кв.м, розташоване за адресою: Донецька обл., м. Дружківка, вул. Привокзальна, буд.8.

15 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 була накладена заборона на відчуження предмету іпотеки.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1, накладені наступні арешти:

- запис про обтяження №14783786 від 02 червня 2016 року про арешт нерухомого майна боржника ОСОБА_1, накладений державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02 червня 2016 року (виконавче провадження №51292428).

Позивач вважає, що у державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно, яке є предметом іпотеки.

Позивач просить звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1, а саме нежиле приміщення адміністративної будівлі «А-2» цегла, загальною площею 553,40 кв.м, розташоване за адресою: Донецька обл., м. Дружківка, вул. Привокзальна, буд.8; заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, повязані з обмеженням позивача права іпотекодержателя нежилого приміщення адміністративної будівлі «А-2» цегла, загальною площею 553,40 кв.м, розташоване за адресою: Донецька обл., м. Дружківка, вул. Привокзальна, буд.8; стягнути з відповідачів солідарно судові витрати.

У судове засідання представник позивача не зявився, в позовній заяві зазначив про можливість розгляду справи без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Представник третьої особи - відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Надав клопотання про розгляд справи без їх присутності та заперечення проти позову. В запереченні головний державний виконавець Косарева І.В. вказала, що 02 червнч 2016 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відкрито виконавче провадження ВП №51292428 про виконання виконавчого листа №2/229/878/15 від 01 вересня 2015 року, виданого Дружківським міським судом Донецької області, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат. В заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач ПАТ КБ «Приватбанк» просив накласти арешт на все майно боржника. 02 червня 2016 року одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копія якої була направлена стягувачу. Накладений на майно боржника арешт жодним чином не порушує права ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки він є стягувачем - заставодержателем за вказаним виконавчим провадженням.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд встановив, що 15 жовтня 2007 року між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №658М-07 про надання кредиту у сумі 75000,00 доларів США (а.с.7-10).

В забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки від 15 жовтня 2007 року, відповідно до якого в іпотеку було надане нерухоме майно нежиле приміщення адміністративної будівлі «А-2» цегла, загальною площею 553,40 кв.м, розташоване за адресою: Донецька обл., м. Дружківка, вул. Привокзальна, буд. 8 (а.с.11-14).

15 жовтня 2007 року на підставі повідомлення ПАТ КБ Приватбанк про реєстрацію іпотеки в Державному реєстрі іпотек приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було зареєстровано обтяження на нежиле приміщення адміністративної будівлі «А-2» цегла, загальною площею 553,40 кв.м, розташоване за адресою: Донецька обл., м. Дружківка, вул. Привокзальна, буд. 8 (а.с.15-16).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1, накладені наступні арешти:

- запис про обтяження №14783786 від 02 червня 2016 року про арешт нерухомого майна боржника ОСОБА_1, накладений державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02 червня 2016 року (виконавче провадження №51292428).

Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно нежиле приміщення адміністративної будівлі «А-2» цегла, загальною площею 553,40 кв.м, розташоване за адресою: Донецька обл., м. Дружківка, вул. Привокзальна, буд. 8 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №2480 від 26 травня 2005 року (а.с.15).

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 321 цього ж Кодексу, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Суд вважає, що права банка як іпотекодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення цього майна з-під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки від 13 грудня 2013 року «Верховний Суд України на спільному засіданні Судових палат у цивільних та господарських справах 11 грудня 2013 року ухвалив постанову у справі № 6-124цс13, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки і зробив правовий висновок, про те, що відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором».

Суд зауважує, що матеріалами справи не доказано, що позивач є власником нерухомого майна, що є предметом іпотеки. Матеріалами справи підтверджено, що ПАТ КБ Приватбанк є лише іпотекодержателем нежилого приміщення адміністративної будівлі «А-2» цегла, загальною площею 553,40 кв.м, розташованого за адресою: Донецька обл., м. Дружківка, вул. Привокзальна, буд. 8.

Права позивача як іпотекодержателя спірного майна не пов'язані ні з правом власності на майно, ні з правом володіння ним, а тому вимоги ПАТ КБ Приватбанк про звільнення майна з-під арешту не ґрунтуються на вимогах законодавства і є безпідставними.

Також попри зазначення у позовній заяві, позивач не надав суду доказів на підтвердження суми заборгованості відповідачів перед банком, яка дорівнює або є більшою аніж вартість предмету іпотеки.

Разом з цим, суд звертає увагу, що позивачем лише формально презюмується у позові, однак не надається будь-яких доказів, які б підтверджували отримання ним права стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договорам (судове рішення, наприклад) та доказів того, що відбулося звернення стягнення на іпотечне майно.

При цьому суд наголошує, що в силу вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк про встановлення заборони для органів Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, повязані з обмеженням ПАТ КБ Приватбанк прав іпотекодержателя щодо нежилого приміщення адміністративної будівлі «А-2» цегла, загальною площею 553,40 кв.м, розташованого за адресою: Донецька обл., м. Дружківка, вул. Привокзальна, буд. 8, також не підлягають задоволенню, оскільки відповідні органи не залучені до справи у якості відповідачів.

У звязку з відмовою у задоволенні позову в повному обсязі не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення судових витрат.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 61, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

відмовити у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про звільнення майна з-під арешту.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С. О. Рагозіна