cудді судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Вінницької області Зайцева А.Ю.
17.05.2017 року м. Вінниця
щодо рішення Апеляційного суду Вінницької області від 17.05.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав, визначення аліментів, стягнення заборгованості по аліментам.
За наслідками розгляду апеляційних скарг сторін на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.03.2017 року скасовано рішення міського суду в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів за шлюбним договором та ухвалено нове рішення про відмову у позові в цій частині.
Вважаю рішення міського суду в цій частині законним та таким, що відповідає інтересам малолітніх дітей виходячи з наступного.
Відповідно до ч.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Стаття 51 Конституції України гарантує обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття, що також визначено і в ст. 180 СК України.
Згідно ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
В ч. 1 ст. 189 СК України, врегульовано, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.
24.11.2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюбний договір, у п.7.12 якого також домовились, що надання утримання для дітей здійснюється тому з подружжя, з ким залишаються діти, за домовленістю між подружжям, але не нижче ніж в розмірі 200 (двісті) доларів США щомісяця на одну дитину за офіційним курсом валют встановленим Національним банком України на день виплати.
Таким чином, шлюбний договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 містить і умови про надання утримання на дітей, що відповідає ч. 8, 9 ст. 7, ст. 9, ч. 2 ст. 93, ч. 1 ст. 189 СК України, інтересам дітей та є обов'язковими для сторін договору.
Судом першої інстанції було встановлено, що малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з липня 2014 року по день винесення рішення суду проживають разом з матір'ю в м. Вінниці і відповідач ОСОБА_3 кошти на їх утримання в мінімальному розмірі передбаченому у п.7.12 шлюбного договору не надавав.
Таким чином, вважаю, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів, у мінімальному визначеному у договорі розмірі за курсом НБУ за період з липня 2014 року по лютий 2016 року в межах заявлених позовних вимог у сумі 160320,00 гривень.
Не може бути перешкодою у праві на звернення з позовом до суду про стягнення аліментів визначених батьками дітей у договорі і положення ч. 2 ст. 189 СК України, щодо можливості стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса у разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором по сплаті аліментів.
Стаття 6 Європейської конвенції з прав людини гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.
Встановлений ч. 2 ст. 189 СК України порядок стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса не може бути перешкодою для звернення за захистом порушених прав до суду. Окрім того, законодавець передбачив додаткову можливість спрощеного стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса саме в інтересах дітей з метою спрощення процедурних питань, але в жодному разі цим правом не обмежив право на судовий захист.
Стягнення заборгованості за аліментами відповідно до ст. 194 СК України не стосуються виниклих правовідносин, оскільки стягуються або при наявності виконавчого листа або в порядку визначеному ст. 187 СК, в той час як у даній справі заявлено про стягнення аліментів на підставі укладеного між батьками договору.
Враховуючи викладене, можливо дійти висновку, що сторони по справі визначили у договорі мінімальний розмір аліментів на дітей, які має сплачувати той з батьків хто проживає окремо. Вказана подія мала місце починаючи з липня 2014 року і з цього часу у відповідача виникло зобов'язання по сплаті аліментів на користь позивача. У зв'язку з невиконанням зобов'язання взятого за договором та в інтересах прав дітей, які гарантуються Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Сімейним кодексом України, позивач отримала право на судовий захист порушеного права шляхом стягнення аліментів на дітей, у передбаченому договором розмірі, за весь період несплати, починаючи з часу окремого проживання і такий спосіб захисту не обмежений жодною нормою сімейного права і повністю відповідає інтересам дітей та направлений на відновлення їх порушених прав.
Суддя: Підпис А. Ю. Зайцев
Згідно з оригіналом.
Суддя А. Ю. Зайцев