У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: Мелітопольський міський відділ у справах захисту прав споживачів, Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта», про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 5 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 23 грудня 2013 року між нею та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого вона отримала в кредит 6 385 грн 96 коп. на строк 37 місяців, із щомісячним його погашенням рівними платежами в розмірі 137 грн до 23 числа кожного місяця.

5 березня 2015 року вона внесла платіж у сумі 200 грн до відділення Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» в м. Мелітополі (далі - УДППЗ «Укрпошта») у рахунок погашення заборгованості за укладеним кредитним договором.

Однак банк зазначені кошти не зарахував на свій рахунок та в подальшому нарахував їй штрафні санкції за неналежне виконання зобов'язань у розмірі 1 500 грн.

Крім того, наступні платежі у сумі 1 200 грн, які вона сплачувала відповідно до графіку із квітня 2015 року по вересень 2015 року, банк зараховував не в рахунок повернення кредиту, а на погашення нарахованих штрафних санкцій.

Ураховуючи викладені обставини, просила визнати протиправними дії банку щодо незарахування сплаченого нею 5 березня 2015 року щомісячного платежу у розмірі 200 грн у рахунок погашення тіла кредиту, скасувати нараховані ним штрафні санкції, зобов'язати його зарахувати перераховані нею щомісячні платежі за період із квітня до вересня 2015 року у сумі 1 200 грн на тіло кредиту.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано неправомірними дії ПАТ «Дельта Банк» у частині незарахування в розрахунок сплати тіла кредиту у сумі 200 грн, сплачених 5 березня 2015 року відповідно до кредитного договору № 6081 від 23 грудня 2013 року.

Зобов'язано ПАТ «Дельта Банк» скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за період із березня 2015 року по вересень 2015 року у сумі 1 500 грн.

Зобов'язано ПАТ «Дельта Банк» зарахувати перераховані ОСОБА_3 щомісячні платежі за період із квітня 2015 року по вересень 2015 року у сумі 1 200 грн по кредитному договору № 6081 від 23 грудня 2013 року на тіло кредиту.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 5 травня 2016 року заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із відсутності підстав для визнання неправомірними дій банку щодо незарахування сплачених позивачкою коштів у рахунок погашення кредиту та нарахування штрафних санкцій, зобов'язання відповідача зарахувати вказані кошти у рахунок погашення тіла кредиту.

Однак із висновками апеляційного суду не можна погодитись, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 грудня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно із умовами якого остання отримала грошові кошти у сумі 6 385 грн 96 коп. на строк 37 місяців, із щомісячним погашенням кредиту рівними платежами у розмірі 173 грн до 23 числа кожного місяця відповідно до графіку, обумовленого договором (а. с. 6, 10).

До договору була додана пам'ятка позичальника, у якій зазначено, що направляти щомісячні платежі на рахунок банку можна через відділення УДППЗ «Укрпошта», термінали самообслуговування, інтернет-банк myDELTA та відділення будь-яких банків на території України (а. с. 9).

Із 3 березня 2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк» із одночасним блокуванням коштів на рахунках УДППЗ «Укрпошта» (а. с. 67).

5 березня 2015 року позивачка у відділенні УДППЗ «Укрпошта» № 1 у м. Мелітополі внесла платіж у сумі 200 грн на погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується квитанцією та листом УДППЗ «Укрпошта» від 7 серпня 2015 року про внесення платежу у відповідний реєстр та надання в банк для виконання (а. с. 14, 18).

Сплачені нею кошти банком не були враховані, у зв'язку з чим вона неодноразово зверталася до адміністрації відповідача з проханням проведення перевірки щодо своєчасності здійснення нею регулярного платежу. Однак банк не визнав отримання ним чергового платежу за березень 2015 року в сумі 200 грн та в подальшому нарахував їй штрафні санкції у розмірі 1 500 грн.

Із квітня 2015 року ОСОБА_3 змінила спосіб погашення кредиту, що підтверджується квитанціями від 16 квітня 2015 року, 21 травня 2015 року, 17 червня 2015 року, 21 липня 2015 року, 18 серпня 2015 року, 14 вересня 2015 року (а. с. 15-17). Проте ці кошти були зараховані банком у рахунок погашення нарахованих штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Разом із тим ч. 4 ст. 613 ЦК України передбачено, що боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають iз суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку (частина перша цієї статті).

Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов'язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (ч. 2 ст. 613 ЦК України).

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 6 квітня 2016 року № 6-2387 цс 15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Матеріали справи свідчать про те, що кредитор станом на 5 березня 2015 року (на момент оплати) не вчинив жодних дій для належного виконання боржником своїх зобов'язань.

Позичальнику станом на 5 березня 2015 року при здійсненні щомісячного платежу у розмірі 200 грн не було відомо про введення із 3 березня 2015 року тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк».

У подальшому з квітня 2015 року ОСОБА_3 здійснювала сплату щомісячних платежів через Мелітопольське відділення ПАТ «Дельта Банк».

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, не врахував указаних обставин справи і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 5 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта