Справа № 758/7942/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

28 вересня 2017 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М.,

при секретарі Калашніковій Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду районного суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь половину вартості витрат, які понесені нею на лікування сина ОСОБА_3, 2004 року народження, а саме в розмірі 790,0 грн.

Позов мотивований тим, що з 05.06.2004 р. по 23.05.2013 р. позивач перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 Позивач вказує, що дитина проживає разом з нею, а відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку приймати участь у додаткових витратах на утримання сина. Зазначила, що сину потрібно часте звернення до лікаря-стоматолога, у зв'язку з чим нею було витрачено на стоматологічні послуги 1580 грн. Посилаючись на вищевикладене, просить стягнути з відповідача на її корить половину вартості витрат, які були понесені нею на утримання сина.

У судове засідання позивачка не з'явилася, надала письмову заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання повторно не з»явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, з ухваленням заочного рішення.

Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків.

Встановлено, що сторони по справі є батьками малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 15). Останній проживає разом зі своєю матір»ю - позивачем у справі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Подільського районного суду м.Києва від 23.05.2013 р. (справа № 758/5116/13-ц).

У позовній заяві позивачка вказувала, що відповідач допомогу на утримання дитини в добровільному порядку не надає.

Так, за змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» роз'яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою.

Відповідно до даної норми обов'язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред'являвся. У такому випадку такий батько зобов'язаний нести додаткові витрати на дитину.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини (витяг з постанови Верховного Суду України від 24.02.2016р. у справі № 6-1296цс15).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка вказувала, що син ОСОБА_3 потребує частого звернення до лікаря-стоматогола.

На підтвердження вимог у частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину позивачкою надано акти про надання медичних послуг для пацієнтів ТОВ «Одонтомед» на лікування ОСОБА_4 від 09.05.2017 року та 28.05.2017 року, вартість стоматологічних послуг складає 1580,0 грн. ( а.с. 3), а тому позивачка просить стягнути з відповідача половину понесених витрат.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставі своїх вимог та заперечень.

З огляду на те, що дитина проживає з матір'ю, а відповідач не надає матеріальну допомогу матері на утримання дитини добровільно, приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки половину вартості витрат, які понесені нею на лікування сина ОСОБА_3, 2004 року народження, в розмірі 790,0 грн.

Окрім того, з відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у встановленому на день подачі позову розмірі - 640,0 грн.

На підставі викладеного, ст.ст.182, 184, 185 Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214-215, 224, 228, 233 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) додаткові витрати на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 790,0 грн. (сімсот дев'яносто гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід бюджету судовий збір в розмірі 640,0 грн. (шістсот сорок грн. 00 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуто Подільським районним судом м.Києва за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до районного суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення, якщо їх не було подано подано пртягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова