АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 липня 2017 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу,

Справа № 755/7933/17
Апеляційне провадження: №22-ц/796/9442/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у травні 2017р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 15 890гр. та судовий збір у розмірі 1 600грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 9 лютого 2015р. о 09год. 45хв. в м. Київ, по вул. Сирецькій-Скляренка, автомобілем НОМЕР_1, під керуванням відповідача, було здійснено дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої застрахований у товаристві автомобіль марки «Тойота», д/н НОМЕР_2, (договір страхування №310583957.14 від 1 травня 2014р.) під керуванням ОСОБА_4 отримав механічні ушкодження.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 3 березня 2015 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Позивач посилався на те, що ДТП визнано страховою подією та відповідно до умов договору страхування товариством було виплачено страхове відшкодування у розмірі 15 890грн., що підтверджується видатковими касовими ордерами № 1538 від 28 травня 2015р. та №1830 від 25 червня 2015р.

Позивач стверджував, що звертався до відповідача з пропозицією добровільно відшкодувати шкоду, направивши претензію № 2902 від 14 вересня 2016р., яка була тримана ним 17 вересня 2016р., проте на час звернення до суду, кошти від відповідача одержані не були.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» 15 890грн. шкоди в порядку регресу, 1 600грн. витрат на оплату судового збору, а всього 17 490 грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, призначити судову експертизу з метою встановлення необхідності вказаного позивачем ремонту, наявності факту проведеного ремонту та його вартості для визначення належної до відшкодування суми та з урахуванням викладених обставин, фактів та результатів судової експертизи ухвалити нове рішення.

- 2 -

Відповідач посилається на неповне з'ясування судом обставин, безпідставне неприйняття до уваги його доводів про те, що позивачу необхідно було звертатись до його страхової компанії, діючий поліс якої він надав після ДТП, при цьому заяву представника позивача про недійсність його страхового полісу вважає необґрунтованою.

Також відповідач вважає, що суд не вивчив надані позивачем платіжні документи, які містять розбіжності між сумою, витраченою на ремонт автомобіля, та виплаченого відшкодування, хоча з моменту ДТП і закінчення ремонту пройшло більше трьох місяців і з наданих позивачем документів вбачається, що обсяг необхідних робіт і кількість деталей не змінювався, але значно збільшувалась їх ціна, однак у повідомленні про випадок № 139067 страхувальником вказано, що був удар в задній бампер та візуально пошкоджень немає.

Крім того, відповідач стверджує, що для встановлення суми збитків після страхового випадку необхідне автотоварознавче дослідження або експертиза пошкоджень незалежним експертом, яка не проводилися, а його доводи про необхідність проведення судової експертизи для встановлення суми збитків судом прийняті не були.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 9 лютого 2015р. у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Деу Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням відповідача, та «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 3 березня 2015р. відповідач притягнений до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України за вчинення зазначеного ДТП та на нього накладено адміністративне стягнення.

30 квітня 2014р. між ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» та ОСОБА_4 був укладений договір страхування № 310583957.14, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Тойота», 2014р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Згідно акту огляду автомобіля «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2, від 9 лютого 2015р., аварійним комісаром страхової компанії виявлені пошкодження заднього бампера та вихлопної труби.

Відповідно до калькуляції ремонту автомобіля після ДТП від 19 травня 2015р., вартість ремонтних робіт з ПДВ складає 10 800грн. 46коп.

28 травня 2015р. позивачем на підставі страхового акту від 20 травня 2015р. виплачено ОСОБА_4 9 448грн. 39коп.

Згідно акту виконаних робіт від 11 червня 2015р. вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2, становить 15 890грн.

25 червня 2015р. позивачем на підставі страхового акту від 16 червня 2015р. додаткового виплачено ОСОБА_4 6 441грн. 61коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право вимоги у порядку регресу від відповідача відшкодувати сплачене ним страхове відшкодування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має

- 3 -

право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у справі 6-2587цс15.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що позивач повинен був звертатися до страхової компанії, де була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, є безпідставними, так як позивач вибрав інший спосіб захисту своїх прав, який ґрунтується на нормах матеріального права.

Посилання у апеляційній скарзі на ту обставину, що суд не звернув увагу, що у повідомленні про випадок від 21 квітня 2015р. ОСОБА_4 зазначила, що візуально пошкоджень у результаті удару не має, щоз моменту ДТП і до закінчення ремонту пройшло більше, ніж три місяці, однак однакові ремонтні роботи містять різну ціну, як запасних частин, так і ремонтних робіт, на думку колегії суддів, не може бути підставою для скасування рішення суду та відмови у задоволенні позовних вимог.

Під час судового розгляду було встановлено, що у результаті ДТП, яке сталося з вини відповідача, був пошкоджений застрахований позивачем автомобіль «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2.

Вказані обставини підтверджені постановою Оболонського районного суду м. Києва від 3 березня 2015р., згідно якої відповідач притягнений до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Крім того, 9 лютого 2015р. транспортний засіб «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2, був оглянутий на місці ДТП аварійним комісаром позивача та зафіксовані пошкодження заднього бампера та вихлопної труби (глушника), що також підтверджено фотокартками з місця ДТП.

Також суду першої інстанції був наданий рахунок-фактура ТОВ «Саміт Моторз Україна» (спеціалізована СТО, визначена умовами договору страхування) від 12 лютого 2015р., згідно якого був оглянутий вищезазначений автомобіль, а апеляційному суду наданий рахунок-фактура від 15 лютого 2015р. вказаного товариства, у якому визначені перелік запасних частин, які підлягають заміні, та визначена вартість ремонтних робіт у розмірі 17 133,76грн.

У подальшому у зв'язку із зміною цін на запчастини у ТОВ «Саміт Моторз Україна» згідно рахунку-фактури від 8 березня 2015р. вартість ремонтних робіт автомобіля ОСОБА_4 становив 25 611,90грн., у зв'язку із чим була складена калькуляція ремонту автомобіля від 19 травня 2015р., згідно якої вартість ремонту становить 9000,38грн.

Визначаючи розмір страхового відшкодування, позивач виходив саме із зазначеної калькуляції і відповідно до страхового акту від 20 травня 2015р. виплатив ОСОБА_4 9 000,38грн., а також 448,01грн. згідно рахунку-фактури від 12 лютого 2015р.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як пояснила представника позивача у апеляційному суді, страховиком було погоджено проведення ремонтних робіт у ФОП ОСОБА_6, що відповідає пункту 10.2.3. договору страхування, і згідно акту виконаних робіт його вартість становила 15890грн., які були сплачені ОСОБА_4 12 червня 2015р., що підтверджено відповідною

- 4 -

квитанцією, тому страхова компанія доплатила страхувальнику 6 441грн. 61коп.

Вищезазначені обставини спростовують посилання відповідача на наявність розбіжностей між сумою, витраченою на ремонт автомобіля, та виплаченого страхового відшкодування.

Разом з цим, колегія суддів вважає обґрунтованими твердження відповідача про безпідставну вимогу позивача про стягнення з нього оплату позивачем ОСОБА_4 преміум миття автомобіля, преміум прибирання, зняття та встановлення бамперу у розмірі 448грн. 01коп. на підставі рахунку-фактури від 12 лютого 2015р., так як вказані роботи не були пов'язані із ДТП, тому розмір шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, підлягає зменшенню на зазначену суму.

Твердження відповідача про те, що розмір збитків можливо було встановити тільки за результатами проведення автотоварознавчого дослідження або експертизи пошкоджень незалежним експертом, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як договір страхування, укладений між позивачем та ОСОБА_4, такої обов'язкової вимоги не містить, а страхове відшкодування може бути проведене на підставі рахунку СТО.

Доводи відповідача про те, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у проведенні судової експертизи для визначення необхідності проведення ремонтних робіт, наявності факту проведеного ремонту та його вартості, колегія суддів вважає безпідставним, так як відповідачем не було заявлено суду першої інстанції клопотання про притягнення до участі у справі власника відремонтованого автомобіля, що позбавляло можливості проведення будь-якої експертизи стосовно автомобіля не учасника судового розгляду.

Крім того, колегія суддів вважає, що суду першої інстанції позивачем були надані достовірні та належні докази у підтвердження, як пошкодження застрахованого автомобіля з вини відповідача, так і проведення ремонтних робіт застрахованого автомобіля, їх вартості та виплати страхового відшкодування.

При цьому, у порушення вимог ст. 60 ЦПК України відповідачем суду першої інстанції не було надано жодного документу, який би спростував надані позивачем документи, або поставили під сумнів дійсність наданих позивачем суду документів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, повно з'ясував обставини справи, однак, не врахував безпідставність вимог про стягнення 448грн. 01коп., тому рішення суду підлягає зміні в цій частині.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 липня 2017 року змінити, зменшивши розмір шкоди, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до 15 442грн., а всього підлягає стягненню 17 042грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: