Справа №415/526/17
Провадження № 2-о/415/48/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Коваленко Н.В.,

народних засідателів: Куриленко Л.І., Коверга Н.С.,

за участю:

секретаря Данько Л.С.,

представника заявника лікара-психіатра ОСОБА_1,

прокурора Нескородової Г.А.,

законного представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська цивільну справу за заявою головного лікаря Лисичанської обласної психіатричної лікарні ОСОБА_3 про продовження надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_4,-

ВСТАНОВИВ:

ДоЛисичанського міського суду Луганської області звернувся Головний лікар Лисичанської обласної психіатричної лікарні ОСОБА_3 із заявою про продовження надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_4.

В обґрунтування заяви посилається на те, що ОСОБА_4, перебуває на диспансерному облік у психіатра з 2003 року з приводу психічного захворювання: шизофренія, параноїдна, безперевний тип течії із стабільним дефектом. З 2002 року обстежувався з приводу психопатії з полі наркоманією. У 2004 році проходив примусове лікування в психіатричній лікарні міста Ромни Сумської області. Кримінальна справа за фактом зберігання наркотиків. Багато разів лікувався в ЛОПЛ, в 2012 році був повторно засуджений за зберігання наркотиків, було призначено примусове лікування. Проходив примусове лікування в СОПЛ з 31.01.13 р. по 04.12.14 р. Примусове лікування змінено на АППП, згідно рішення Сватівського районного суду від 02.12.14 р. Потребує регулярного прийому підтримуючого лікування, яке приймає в період загострення нерегулярно, на прийом звертається не регулярно. Останнє стаціонарне лікування проходив в ЛОПЛ з 10.01.17 р. по теперішній час. Хворий оглянутий лікувально-консультаційною комісією у складі: зав. диспансерним відділом ОСОБА_1, дільничними психіатрами ОСОБА_5, ОСОБА_6, які, враховуючі хронічний характер хвороби, агресивні дії по відношенню до навколишніх, схильність до відмови від лікування, схильність хворого до правопорушень, асоціальної поведінки, прийшли до висновку, що хворий потребує в продовженні амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Представник заявника лікар-психіатр прибув у судове засідання, заяву просив задовольнити з підстав зазначених у ній.

Прокурор прибув у судове засідання та підтримав заяву медичного закладу, яку просив задовольнити та продовжити амбулаторну психіатричну допомоги в примусовому порядку хворому з підстав, що викладені у заяві про продовження амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку .

Законний представник прибув у судове засідання, зазначив, що проти задоволення заяви не заперечує, вважає доцільним продовжити хворому амбулаторну психіатричну допомоги в примусовому порядку .

Хворий в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Крім того, до суду надійшла довідка від завідуючої диспансерним відділенням Лисичанської обласної психіатричної лікарні від 07.02.2017 року №89, згідно якого хворий наразі знаходиться на лікуванні в стаціонарі Лисичанської обласної психіатричної лікарні, в звязку з психічним станом прибути до суду не може.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 19.07.2016 року, Лисичанській обласній психіатричній лікарні було дозволено продовження надання ОСОБА_4 амбулаторної психіатричної допомогу у примусовому порядку строком на шість місяців.

З висновку лікарів-психіатрів стосовно особи з тяжким психічним розладом, яка потребує продовження амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку від 25.01.2017 року, вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2003 року перебуває на обліку з приводу шизофренія, параноїдна, безперевний тип течії із стабільним дефектом. Анамнез життя та захворювання аналогічні доводам, викладеними у заяві. Знаходився на лікуванні у психоневрологічних стаціонарах багаторазово, остання госпіталізація в ЛОПЛ з 10.01.2017 р. по теперішній час.

Комісія лікарів прийшла до висновку, що на даний час за своїм психічним станом ОСОБА_4 потребує призначення амбулаторної психіатричної допомоги без його усвідомленої згоди, так як виявляє тяжкий розлад у формі шизофренії, в силу якого він може заподіяти значної шкоди своєму здоровю, у звязку з погіршенням психічного стану, у разі ненадання йому психіатричної допомоги.

Дослідивши вказаний висновок, суд вважає, що висновок лікарів-психіатрів містить в собі чітке обґрунтування необхідності продовження хворому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, як і зібрані по справі докази.

Вирішуючи справу по суті, суд враховує наступні норми закону.

Порядок надання психіатричної допомоги регламентується Законом України ''Про психіатричну допомогу'', який визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою, виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обовязки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обовязки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги.

Статтею 2 Закона України ''Про психіатричну допомогу'' унормовано, що законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається з Основ законодавства України про охорону здоровя, цього Закону та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. Дія цього Закону поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України ''Про психіатричну допомогу'' амбулаторна психіатрична допомога надається лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи. Амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005 року продовження застосування примусових заходів медичного характеру, в тому числі й надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку можливе на строк, який не перевищує 6-ти місяців.

Частиною 5 ст. 12 Закону України ''Про психіатричну допомогу'' передбачено, що у разі необхідності продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку понад 6 місяців лікар-психіатр повинен надіслати до суду за місцем проживання особи заяву про продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України ''Про психіатричну допомогу'' особа, якій надається амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку, повинна оглядатися лікарем-психіатром не рідше одного разу на місяць, а комісією лікарів-психіатрів - не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про продовження чи припинення надання їй такої допомоги.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України ''Про психіатричну допомогу'' продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою лікаря-психіатра, який надає особі таку психіатричну допомогу на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів.

Враховуючи зазначене суд прийшов до висновку, що факти, викладені заявником у заяві в обґрунтування вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами які вказують на необхідність продовження хворому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, сумніву у суду не викликають, а тому суд вважає за необхідне заяву головного лікаря Лисичанської обласної психіатричної лікарні про продовження надання хворому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.282 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 218, 234,235, 281, 282, 223,294, 296 ЦПК України, Законом України «Про психіатричну допомогу», суд

ВИРІШИВ:

Заяву головного лікаря Лисичанської обласної психіатричної лікарні ОСОБА_3 про продовження надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, строком на 6 (шість) місяців.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 08.02.2017 року

Суддя Н.В. Коваленко

Народні засідателі: Л.І. Куриленко

ОСОБА_7