АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/3310/17 Головуючий І інстанції -
Справа: № 636/3698/16ц ОСОБА_1
Категорія: встановлення факту Доповідач Хорошевський О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Хорошевського О.М.

суддів: Довгаль А.П.,

ОСОБА_2

за участю секретаря: Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 січня 2017 року по справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Чугуївське обєднане Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, після уточнення якої остаточно просила встановити, що вона за станом здоровя мала медичні показники для визнання її інвалідом дитинства до досягнення 18 років.

В обґрунтування зазначила, що 17.02.2016 року померла її мати ОСОБА_4 у якої заявниця знаходилась на утриманні.

Для отримання пенсії у звязку з втратою годувальника, яка призначається на підставі ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» їй необхідно підтвердити факт того, що вона стала інвалідом до досягнення 18 років.

Посилалась на те, що виписку з акту огляду медико-соціальної експертної комісії до районного Управління Пенсійного Фонду України надати не може оскільки народилась у м. Єреван Вірменської РСР 12.07.1966 року і усі документи про стан її здоровя знаходиться у Республіці Вірменія.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 30 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Вважала, що суд неправильно оцінив надані докази.

Зазначила що характер її хвороби та надані нею документи свідчать про те, що вона хворіє з дитинства. Причиною звернення до суду стало те, що вона не може надати документи про оформлення їй юридичного статусу дитина-інвалід.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 перший раз проходила експертизу в комісії спеціалізованої психологічної лікарсько-трудової експертизи 25.11.1986 року, в результаті якої їй була встановлена 2 група інвалідності, що свідчить про встановлення заявниці інвалідності з дитинства після досягнення нею 18-ти річного віку, а тому вона не підпадає під дію ч. 2 ст. 36 Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Однак з таким висновком погодитись не можна оскільки суд дійшов його з неправильним застосуванням норм процесуального права.

Перелік справ про встановлення факту, що можуть бути розглянуті судом викладені у ч. 1 ст. 256 ЦПК України. Наведений перелік не містить посилання на факт про встановлення якого просить заявниця.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Однією з вимог до заяви про встановлення факту, згідно п. 2 ч. 1 ст. 258 ЦПК України є зазначення причин неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт.

Таким чином, встановлення факту, що має юридичне значення, в судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 14 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317 причинний звязок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, встановлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до 18-ти річного віку.

Зазначене Положення визначає порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 в перший раз 2 група інвалідності була встановлена у 1986 році, а з 17.12.1991 року 2 група інвалідності їй встановлена безстроково.

Висновок про те, коли почалось захворювання заявниці, в наслідок якого їй призначено інвалідність не належить до компетенції суду, оскільки законодавством встановлений інший порядок для цього.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, розглянувши справу по суті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню, в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених ст. 205 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 310, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 січня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя - О.М. Хорошевський

Судді - А.П. Довгаль

ОСОБА_2