АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 184/213/17 22-ц/774/1522/К/17
Справа № 184/213/17 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1522/К/17 суддя Малашина Ю.Б.
Категорія - 27 (ІV) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар - Видрик А.А.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_4, який діє від свого імені та від імені малолітньої дитини ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області, про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, який діє від свого імені та від імені малолітньої дитини ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування позову зазначив, що 01.06.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8 був укладений договір № б/н, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 25000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

ОСОБА_8 взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 16218,18 грн.

19.05.2015 року позичальник ОСОБА_8, померла.

23.01.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в порядку ст. 1281 ЦК Україна була направлена претензія кредитора до Девятої Київської державної нотаріальної контори, яка переслана до Першої Київської державної нотаріальної контори, за місцем заведення спадкової справи та 10.03.2016 року позивачем було отримано відповідь Першої Київської державної нотаріальної контори про те, що спадкоємцями померлої ОСОБА_8, які звернулись із заявами про прийняття спадщини, є ОСОБА_4, малолітня ОСОБА_5 та ОСОБА_6

25.05.2016 року позивачем до спадкоємців ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було направлено лист претензію, згідно яких позивач предявив свої вимоги про стягнення боргу в розмірі 16218,18 грн., яку ними проігноровано.

За таких обставин, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 16218,18 грн. за кредитним договором №б/н від 01.06.2011 року та судовий збір.

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року до участі у розгляді справи в якості третьої особи залучено орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на неврахування районним судом того факту, що кредитний договір було укладено з ОСОБА_8 19.02.2007 року і в подальшому неодноразово здійснювався перевипуск картки. Оскільки строк дії картки після останнього перевипуску до 30.11.2018 року, тому строк предявлення вимог до спадкоємців спливає 30.11.2018 року, й звернувшись до суду 30.01.2017 року, позивач дотримався строку, передбаченого ч.2 ст. 1281 ЦК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 01.06.2011року подано до ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву на відкриття рахунку (надалі заява) і надання перерахованих нижче послуг, а саме: на отримання заробітної платіжної картки, яку за №073151 разом із ПІН конвертом 09.06.2011 року було видано заявнику (а.с. 13).

19.05.2015 року позичальник ОСОБА_8 померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а.с.40).

09.01.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслано до Девятої Київської державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України з проханням включити кредиторські вимоги у спадкову масу та повідомити спадкоємців ОСОБА_8 про наявність заборгованості перед Банком у розмірі 16218,18 грн. за кредитним договором б/н від 25.10.2011 року (а.с. 42).

Листами ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17.05.2016 року були направлені претензії до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 до спадкоємців ОСОБА_8 з вимогою сплатити заборгованості по кредитному договору №б/н від 31.05.2010 р. у сумі 16218,18 грн. (а.с. 45).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження отримання кредитного ліміту на платіжну картку або надання кредитних коштів іншим шляхом, тоді як заява ОСОБА_8 на відкриття рахунку від 01.06.2011 року таких відомостей не містить, а також з пропуску позивачем строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, що позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За вимогами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

За змістом ст. 214 ЦПК України при ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте, суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі не можна визнати законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, кредитний договір у вигляді надання кредитного ліміту на платіжну картку було укладено 19.02.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_8, що підтверджується заявою ОСОБА_8 про приєднання до Умов та Правил про надання банківських послуг (а.с. 168).

Згідно до заяви ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», відкрив позичальнику ОСОБА_8 картковий рахунок № 551186 та 19.02.2007 року видав кредитну картку «Універсальна».

31.05.2010 року ОСОБА_8 пройшла нову ідентифікацію в банку та отримала кредитну картку.

25.10.2011 року ОСОБА_8 було перевипущено кредитну карку на престижну картку «Універсальна Gold» та вся заборгованість була перенесена на вказану кредитну картку.

Після цього картка перевипускалася лише на кредитку такого ж класу «Універсальна Gold», а саме: 24.06.2011 року, 20.10.2011 року, 05.09.2013 року, 17.10.2013 року, 08.11.2014 року та останнього разу 09.01.2015 року зі строком дії до листопада 2018 року, що підтверджується наданою позивачем довідкою (а.с. 167).

Після смерті ОСОБА_8 позивачем було предявлено вимоги в порядку ст. 1281 ЦК України про сплату заборгованості в розмірі 16218,18 грн. саме за кредитним договором від 19.02.2007 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8, а тому зазначення різних дат - 31.05.2010 року та 25.10.2011 року в претензіях позивача до спадкоємців померлої є опискою й не свідчить про укладення різних договорів та не спростовує наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, виниклої в результаті невиконання позивальником зобовязань за укладеним кредитним договором, оскільки між позивачем та ОСОБА_8 було укладено лише один кредитний договір, а в подальшому відбувався перевипуск кредитної картки.

Однак, суд першої інстанції, в порушення ст. ст. 213 214 ЦПК України, не встановивши зазначених фактичних обставин справи, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову через недоведеність предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців за кредитним договором від 01.06.2011 року, залишивши поза увагою той факт, що позивачем предявлено вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19.02.2007 року в розмірі 16218,18 грн. й цей розмір зазначено в претензіях кредитора до спадкоємців, а зазначення різних дат укладення кредитного договору є опискою, оскільки як вбачається з матеріалів справи між позивачем та ОСОБА_8 було укладено лише один кредитний договір.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про пропуск позивачем строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

У відповідності до положень ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України № 6-33цс15 від 08 квітня 2015 року, № 6-1286цс15 від 02 березня 2016 року, № 6-2962цс16 від 12 квітня 2017 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Вимога може бути предявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії кредиторів від спадкодавця. Даний строк не є строком, у який кредитор має звернутися до суду з позовом про стягнення боргу зі спадкоємця.

Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо, а через нотаріуса не суперечить приписам ч. 2 ст. 1281 ЦК України. При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобовязаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один зі спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.01.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслано до Девятої Київської державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України з проханням включити кредиторські вимоги у спадкову масу та повідомити спадкоємців ОСОБА_8 про наявність заборгованості перед Банком у розмірі 16218,18 грн. (а.с. 42).

22 лютого 2016 року Перша Київська державна нотаріальна контора повідомила ПАТ КБ «ПриватБанк» про коло спадкоємців після смерті боржника ОСОБА_8, а також про доведення до відома спадкоємців наявності у спадкодавця зобовязань перед ПАТ КБ «ПриватБанк», про що останніх було повідомлено 22 лютого 2016 року (а.с. 44).

Також 17 травня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до спадкоємців боржника - ОСОБА_6, ОСОБА_4, малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з листом - претензією про погашення заборгованості спадкодавця у розмірі 16218,18 грн. (а.с. 45).

Таким чином, звернувшись 09.01.2016 року до Девятої Київської державної нотаріальної контори з претензією кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України після смерті ОСОБА_8, померлої 19.05.2015 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримався строку предявлення вимоги про стягнення заборгованості по кредитному договору до спадкоємців.

Отже, за наведених обставин, колегія суддів, погоджуючись з доводами апеляційної скарги позивача, вважає вимоги кредитора до спадкоємців обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 608 цього ЦК України, зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5 розяснено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення ст. 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості боржника ОСОБА_8 (а.с. 5-12), вважає, що розмір заборгованості за кредитом спадкодавця ОСОБА_8 на час її смерті вірно розраховано позивачем в сумі 15532,99 грн. й він підлягає стягненню зі спадкоємців, тоді як у стягненні відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 685,19 грн. слід відмовити, оскільки згідно розрахунку вони нараховані після смерті боржника.

Ураховуючи, що спадкоємці ОСОБА_6, ОСОБА_4 та малолітня ОСОБА_5, є спадкоємцями першої черги, тому на підставі положення ст. 1278 ЦК України їх частки є рівними.

Згідно вимог ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Отже, стягненню в рівних частках із кожного спадкоємця на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає заборгованість за кредитним договором спадкодавця ОСОБА_8 від 19.02.2007 року у розмірі 15532,99 грн., в межах вартості успадкованого майна.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, колегія судді при ходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача в рівних частинах сплаченого ним судового збору в розмірі 1760,00 грн (а.с. 170).

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст.309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_4, який діє від свого імені та від імені малолітньої дитини ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області, про стягнення боргу кредитором спадкодавця - задовольнити частково.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_4, що діє від свого імені та від імені малолітньої дитини ОСОБА_5, та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 15532,99 грн. (п'ятнадцять тисяч пятсот тридцять дві грн. девяносто девять коп.) за кредитним договором № 551186 від 19.02.2007 року, успадковану після смерті ОСОБА_8, яка померла 19.05.2015 року, у межах вартості успадкованого майна, та судовий збір у сумі 1760,00 грн. з кожного в рівних частинах.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: