Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2017 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М. , при секретарі Собакінських С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка також діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на квартиру, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.2009 квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності їй в 1/4 , її донці від першого шлюбу ОСОБА_2 ? частки. Рішенням Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі від 03.12.2012 року1/4 частка вищевказаної квартири була визнана обєктом права спільної часткової власності, її та відповідача, за відповідачем було визнано право власності на 1/8 її частку. Згідно технічного паспорта спірна квартира складається з трьох житлових кімнат, площею 48.1 м2; лит. 7-18,2 м2; лит. 8- 17,0 м2. Таким чином, на належну відповідачу 1/8 частку приходиться 6 м2 житлової площі. 1/8 частка в спірній квартирі є незначною та не може бути виділена в натурі, оскільки квартири в багатоквартирних будинках не належать поділу. Сумісне володіння та користування кватирою є неможливим, оскільки шлюб між нею та відповідачем розірваний рішенням Іллічівського районного. Маріуполя від 16.10.2012 року . Тим же рішенням встановлено, що сімейні відношення між ними припинені ще з початку 2012 року, зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1 тільки вона та діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Крім того, 6 м2 житлової площі , що приходяться на долю відповідача не можуть бути виділені останньому навіть на прав користування згідно ст. 358 ЦК України, оскільки в квартирі немає такої кімнати такою площею. Відповідач не мешкає в спірній квартирі більш 5 років, набув на праві власності житловий будинок №139 по вул. Лучистій в м. Маріуполі, в якому він мешкає по теперішній час. При викладених обставинах припинення його права на 1/8 частку в квартирі АДРЕСА_1 не спричинить йому шкоди. Вона пропонувала відповідачу вирішити питання буз суду, проте він неодноразово обіцяв переоформити свою частку на спільного сина, але так його і не зробив, тому вона вимушена звернутись до суду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала та просила його задовольнити, зазначила, що відповідач обіцяв переписати частку квартири на сина протягом двох років, проте дій для цього ніяких не приймав.

Представник позивачки - ОСОБА_5, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив відмовити в задоволенні позову. Пояснив, що бажає подарувати 1/8 чстку квартири АДРЕСА_2 своєму сину ОСОБА_3

Суд, дослідивши матеріали справи,вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.2009 квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності позивачці ОСОБА_1 в 1/4 , та її донці від першого шлюбу ОСОБА_2 ? частки.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі від 03.12.2012 року1/4 частка вищевказаної квартири була визнана обєктом права спільної часткової власності, її та відповідача, за відповідачем було визнано право власності на 1/8 її частку.

Відповідач ОСОБА_3 у квартирі не проживає, не зареєстрований, не приймає участі в її утриманні та збереженні спільного майна, не сплачує податки та збори, інтересу до квартири не проявляє. Крім того, на праві приватної власності йому належить будинок №139 по вул. Лучистій в м. Маріуполі, в якому він мешкає на теперішній час.

Відповідно до приписів ч. 1 Цивільний кодекс України; нормативно-правовий акт № 435-IV від 16.01.2003 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Положеннями частини першої ст.346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в ст.365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

Оцінюючи подані докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України.

Неможливість спільного володіння та користування майном обґрунтовується тим, що відповідач у квартирі не проживає, не приймає участі в утриманні квартири та збереженні спільного майна, не сплачує податки та збори, інтересу до квартири не проявляє.

Такі обставини та дії дають достатні підстави для висновку, що спільне користування сторонами спірним нерухомим майном є неможливим, що дає підстави вважати встановленим, що в даних правовідносинах наявні умови, передбачені п. 3 ч. 1ст. 365 ЦК України, які дають право суду ухвалити рішення про припинення права на частку в спільному майні.

З огляду на викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в частині припинення права власності та визнання права власності на частку квартири.

Згідно зі звітом про оцінку вартості 1/8 частини житлової квартири станом на 30.05.2017 року ринкова вартість 1/8 частини квартири АДРЕСА_3, Кальміуському районі складає 43006 грн.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачами вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У даному випадку даний факт підтверджується квитанцією 13798781 від 28.09.2017 року року про внесення на депозитний рахунок суду ОСОБА_1 43006 грн., що відповідає вартості 1/8 частини квартири АДРЕСА_4

Грошова або інша майнова компенсація відповідно до ст. 365 ЦК України згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання компенсації за його частку не потрібно, а тому суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 43006 грн. з депозитного рахунку Територіальному управлінні Державної судової адміністрації на користь відповідача ОСОБА_3 вартість 1/8 частини квартири АДРЕСА_4.

Вищенаведене свідчить, що обов'язкові умови для припинення права на частку, які передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України мають місце в даних правовідносинах. Отже, враховуючи правові позиції Верховного Суду України, є всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог, припинення права відповідача ОСОБА_3 .П на частку в спільному майні та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/8 частку квартири АДРЕСА_4.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки є правові й фактичні підстави для припинення права власності відповідача на частку спірної квартири, із виплатою йому грошової компенсації та визнання права за позивачем на 1/8 частку квартири АДРЕСА_5.

На підставі ст.ст. Цивільний кодекс України; нормативно-правовий акт № 435-IV від 16.01.2003, 15, 16, 183, 346, 355, 365, 1268, 1296, 1297, 1299 ЦК України та керуючись 10,11,59,60,61,208-209,212-215, 218 ЦПК України,суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, яка також діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_4 на 1/8 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнати право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_6 за ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 в звязку із припиненням права власності на користь ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 43006,00 грн., які знаходяться на депозитному рахуноку № 1792, , МФО 820172 в Територіальному управлінні Державної судової адміністрації відповідно до квитанції № 13798781 від 28.09.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 судовий збір в сумі 640 грн.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. М. Іванченко