Провадження номер 2/741/542/17
Єдиний унікальний номер 741/1311/17
РІШЕННЯ

іменем України

09 листопада 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з Герасимчук Н.Ю.,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Носівської об'єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, представляючи на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги, інтереси ОСОБА_3 звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до Носівської ОТГ в особі Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування. Свої вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що житловий будинок по АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів у вищевказаному будинку проживали та були зареєстровані батьки позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Право власності на будинок після ліквідації колгоспних дворів вони не зареєстрували. ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_6 Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частини вищевказаного будинку. Спадщину після її смерті фактично прийняв її чоловік ОСОБА_5, але не отримав свідоцтва про право на спадщину. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Після його смерті відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок. Позивач є спадкоємцем померлого. Спадщину вона прийняла, подавши заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Однак, нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. Саме тому позивач звернулася до суду та просила судовим рішенням визнати за нею право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та представник позивача ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позову, просили їх задовольнити.

Представник відповідача Носівської ОТГ в особі Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з'явився. Представник відповідача направила до суду заяву, у якій визнала позовні вимоги та просила справу розглянути без участі представника відповідача.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживали та були зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння (а. с. 18) та копією довідки виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області № 1470 від 15 червня 2017 року (а. с. 17).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз'яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як членам ліквідованого колгоспного двору належав у рівних частинах житловий будинок АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 6).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За життя ОСОБА_6 заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 31).

Отже, спадкоємство після смерті ОСОБА_6 здійснюється за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

ОСОБА_5 був чоловіком померлої ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а. с. 7). А, отже, він був спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_6

Спадкова справа до майна померлої ОСОБА_6 не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 29).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець, який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину.

Із копії довідки виконавчого комітету Носівської міської ради вбачається, що ОСОБА_5 проживав та був зареєстрований зі своєю дружиною на день смерті останньої (а. с. 17), а, отже, він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном та є таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Отже, після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_5 фактично став власником всього спірного будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 5).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_5 склав заповіт, яким належний йому житловий будинок по АДРЕСА_1 заповідав у рівних частинах дочкам ОСОБА_3 та ОСОБА_7, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 43) та копією заповіту (а. с. 44). А, отже, спадкування після його смерті здійснюється за заповітом.

За життя ОСОБА_5 склав заповіт, яким належний йому житловий будинок по АДРЕСА_1 заповідав у рівних частинах дочкам ОСОБА_3 та ОСОБА_7, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 43) та копією заповіту (а. с. 44). А, отже, спадкування після його смерті здійснюється за заповітом.

Із копії спадкової справи до майна померлого ОСОБА_5 №265/2016 убачається, що ОСОБА_3 в установлений законом шестимісячний строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_7 у встановлений законом шестимісячний строк подала заяву про відмову від прийняття спадщини (а. с. 37-41).

Відповідно до ч. 1 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

У судовому засіданні встановлено, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської районної ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії №858/02-31 від 15 червня 2017 року (а. с. 19).

Матеріали справи підтверджують, що на будинок № 22 по вул. Героїв Чорнобиля в м. Носівка Чернігівської області виготовлена технічна документація (а. с. 13-15).

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1 який складається з власне житлового будинку «А», веранди «а», прибудови «а1», гаража «а2», погреба «П», вбиральні «У», криниці «К», огорожі №1,2, загальною площею 86,9 кв. м житловою площею 44,9 кв. м інвентаризаційною вартістю 117683 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.М. Дикий