Справа № 464/5587/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/5535/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення суми,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що суд помилково керувався ст. 625 ЦК України та не взяв до уваги її заяву про зміну підстав позову, в якій вона просить відшкодувати їй збитки з підстав, передбачених ст. 1166, ст. 1174, ч. 6 ст. 1176 ЦК України. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3 про заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Судом встановлено такі обставини.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 30.06.2010 року припинено право ОСОБА_4 на 1/15 ідеальну частку у спільному майні - будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_3 і ОСОБА_2 виплатити на користь ОСОБА_4 вартість цієї частки в розмірі 44118 грн. 11 коп.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 08.10.2010 року у вищезазначеному рішенні внесено виправлення, а саме: у резолютивній частині рішення замість «зобов'язати позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 виплатити ОСОБА_4 вартість 1/15 ідеальної частини у спільному майні - будинковолодінні по АДРЕСА_1 у сумі 44118,11 грн.» замінено на «зобов'язати позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 виплатити ОСОБА_4 вартість 1/15 ідеальної частини у спільному майні - будинковолодінні по АДРЕСА_1 у сумі 39215,86 грн.».

11.12.2014 року Апеляційним судом Львівської області вказану ухвалу скасовано, питання про розгляд заяви ОСОБА_3 про виправлення описки передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 04.02.2015 року словосполучення «вказана сума 44118,11 грн.» у третьому абзаці резолютивної частини рішення Сихівського районного суду м. Львова від 30.06.2010 року замінено на словосполучення «вказана сума 39215,86 грн.».

Позивачка посилалася на те, що за рішенням суду від 30.06.2010 року вона отримала лише 39215 грн. 86 коп., які були внесені на депозит суду. Проте у другому абзаці резолютивної частини рішення від 30.06.2010 року сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 становить 44118 грн. 11 коп. Різницю між даною сумою та фактично отриманою сумою, що складає 4901 грн. 25 коп., позивачка до теперішнього часу не отримала, тому просила стягнути передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, при вирішенні питання застосування передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення грошового зобов'язання слід чітко визначити, на які зобов'язання поширюється ця норма Закону.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування, а також з рішення суду. Крім того, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що неотримання позивачкою різниці між сумою, яку зобов'язані їй виплатити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за рішенням суду від 30.06.2010 року, та сумою, що була внесена на депозит суду і фактично виплачена позивачці, не є підставою для застосування ст. 625 ЦК України, оскільки ця норма Закону застосовується лише на зобов'язальні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково керувався ст. 625 ЦК України та не взяв до уваги її заяву про зміну підстав позову, в якій вона просить відшкодувати їй збитки з підстав, передбачених ст. 1166, ст. 1174, ч. 6 ст. 1176 ЦК України колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення враховано заяву про зміну підстав позову від 28.03.2016 року, про що судом зазначено у рішенні.(а.с.81, 159) Крім того, провадження в частині позовних вимог до Сихівського районного суду м.Львова закрито (а.с.101, 128-129), і позивачкою не подано доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 неправомірних дій, в зв»язку з чим відсутні підстави для застосування до правовідносин сторін ст. 1174, ч. 6 ст. 1176 ЦК України, а також для покладення обов»язку на ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відшкодувати збитки відповідно до ст. 1166 ЦК України.

Оскільки судом першої інстанції фактично правильно вирішено спір колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.