ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Бутенка В.О.

при секретарі: Литвиненко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Червономотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області, треті особи: управління Держкомзему у Фастівського району Київської області, мале колективне багатопрофільне підприємство «ГЕОРАД» про усунення перешкод в користуванні сараєм, визнання частково недійсними рішень, визнання недійсним актів на право власності на земельну ділянку та відновлення меж,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до відповідачів посилаючись на те, що 08.10.1985 року вона придбала будинок по вул. Залізнчина, 7 в с. Ч.Мотовилівка, Фастівського району Київської області. Власником суміжної земельної ділянки являється відповідачка ОСОБА_2, яка, як вважає позивач, самовільно перенесла паркан та здійснила примикання свого паркану до хліва, тим самим створивши перешкоди в користуванні позивачем належним останній хлівом та унеможливила обслуговування і проведення ремонтних робіт стіни хліва. Ні мирним шляхом, ні в судовому порядку вирішити спір щодо усунення перешкод в користуванні належним позивачу майном сторонам не вдалось. Крім того, позивач вважає, що державні акти на права власності на земельну ділянку від 1997 року та від 2002 року, видані на імя ОСОБА_2 виготовлені з порушенням вимог законодавства. В свою чергу вважаючи незаконними вказані державні акти, позивач вважає, що також є недійсним і рішення Червономотовилівської сільської ради 4 сесії 22 скликання від 29.07.1995 року в частині передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0350 га за адресою: Київська область с. Ч.Мотовилівка, вул. Залізнична, 9, Фастівського району, з підстав незаконної передачі у приватну власність цієї земельної ділянки відповідачці.

У звязку з чим просить визнати недійсним рішення Червономотовилівської сільської ради 4 сесії 22 скликання від 29.07.1995 року в частині передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0350 га за адресою: с. Ч.Мотовилівка, вул. Залізнична, 9, Фастівського району Київської області; визнати недійсним рішення виконкому Червономотовилівської сільської ради від 19.03.2002р. №9 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки плошею 0,0574 га за адресою: с. Ч.Мотовилівка, вул. Залізнична, 9, Фастівського району Київської області; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на імя ОСОБА_2 на підставі рішення Червономотовилівської сільської ради 4 сесії 22 скликання від 29.07.1995р; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на імя ОСОБА_2 на підставі виконкому Червономотовилівської сільської ради від 19.03.2002р №9; зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкоди в обслуговуванні хліва і здійсненні його поточного ремонту; зобовязати ОСОБА_2 демонтувати паркан та встановити його на відстані 1 м від належного їй хліву; витрати покласти на відповідачів.

В ході судового розгляду позивачем ОСОБА_1 було уточнено позовні вимоги, відповідно до яких вона просить зобовязати Червономотовилівську сільську раду привести у відповідність запис про розмір земельної ділянки, на якій розташований належний їй будинок з надвірними будовами, шляхом поновлення запису 0,11 га в по господарській книзі; зобовязати Червономотовилівську сільську раду відновити межі земельної ділянки, на якій розташований належний їй будинок з надвірними будовами, відповідно до запису про її розмір, а саме: 0,11 га; визнати недійсним рішення Червономотовилівської сільської ради 4 сесії 22 скликання від 29.07.1995р. в частині передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0350 га в с. Ч.Мотовилівка, вул. Залізнична, 9, Фастівського району Київської області; визнати недійсним рішення виконкому Червономотовилівської сільської ради від 19.03.2002р. №9 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,574 га в с. Ч.Мотовилівка, вул. Залізнична, 9, Фастівського району Київської області; визнати недійсними державні акти, видані на імя ОСОБА_2 на підставі рішення Червономотовилівської сільської ради 4 сесії 22 скликання від 29.07.1995р., на підставі рішення виконкому Червономотовилівської сільської ради від 19.03.2002р. №9; зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкоди в обслуговуванні сараю і здійсненні його поточного ремонту; зобовязати ОСОБА_2 демонтувати паркан та встановити його на відстані 1 м від сараю; зобовязати ОСОБА_2 відновити межу, яка поділяє земельні ділянки №7 та №9 по вул. Залізнична в с. Ч.Мотовилівка, Фастівського району Київської області; зобовязати ОСОБА_2 перенести стіну, належного їй гаража по вул. Залізнична, 9 в с. Ч.Мотовилівка, Фастівського району Київської області, відповідно до норм ДБН 360-92; витрати покласти на відповідачів.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, її представник ОСОБА_3 позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи Управління держкомзему у Фастівському районі в судове засідання не зявився, направив до суду заяву, якою просить справу розглядати у відсутність їх представника.

Представник Червономотовилівської сільської ради просила вирішити спір на розсуд суду відповідно до чинного законодавства.

Представник третьої особи МКБП «ГЕОРАД» позов ОСОБА_1 просив вирішити на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 належить будинок №7 по вул. Залізнична в с. Ч.Мотовилівка Фастівського району Київської області. В її користуванні перебуває присадибна земельна ділянка, надана для обслуговування вказаного житлового будинку.

Відповідачу ОСОБА_2 належить житловий будинок №9 по вул. Залізнична в с. Ч.Мотовилівка Фастівського району Київської області. На підставі державного акту ОСОБА_2 належить земельна ділянка, надана для обслуговування зазначеного будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,1468 га.

Вищезазначені домоволодіння межують між собою. Відповідач ОСОБА_2 встановила паркан, який розмежовує їх домоволодіння, і який, як вважає ОСОБА_1, порушує її права та створює перешкоди у вільному користуванні належною їй господарською спорудою хлівом.

На земельну ділянку площею 0,1244 га (яка складається з двох земельних ділянок площею 0,0350 га та 0,0894 га) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с. Червона Мотовилівка Фастівського району Київської області, на підставі рішення 4 сесії 22 скликання Червономотовилівської сільської ради від 29.07.1995 року, ОСОБА_2 виданий державний акт на право приватної власності на землю, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2869 (а.с. 14,15, том №1).

На земельну ділянку площею 0,1468 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, ведення особистого селянського господарства (яка складається з двох земельних ділянок площею 0,0574 га та 0,0894 га), які розташовані по вул. Залізнична, вул. Колгоспна в с. Червона Мотовилівка Фастівського району Київської області, на підставі рішення виконкому Червономотовилівської сільської ради від 19.03.2002 року, ОСОБА_2 виданий державний акт на право приватної власності на землю серія І-КВ № 055147, який 16.07.2002 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 5612, (а.с. 16,17, том №1).

На земельну ділянку площею 0,0574 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по вул. Залізнична, 9 в с. Червона Мотовилівка Фастівського району Київської області, на підставі рішення Червономотовилівської сільської ради № 9 від 19.03.2002 року та заяви власника № 9 від 19.03.2002, ОСОБА_2 27.09.2011, виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №393400, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 001266, (а.с. 152, том №1).

Судом під час розгляду вказаної цивільної справи було призначено кілька судових експертиз та за результатами їх проведення одержано висновки експертів. Зокрема, Висновок експертів за результатами проведення судової додаткової комплексної будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №10345/10346/16-41/18363/16-43.

Частиною першою статті 120 Земельного кодексу України (далі ЗКУ) визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до частини першої статті 4-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок у власність або користування (постійне користування, оренда, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), (сервітут) приймається без здійснення державної реєстрації права держави чи територіальної громади на такі земельні ділянки, крім випадків, коли право власності на земельні ділянки державної або комунальної власності вже зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У разі коли земельна ділянка не відповідає вимогам пунктів 2,3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» закону України «Про Державний земельний кадастр» передача земельної ділянки у власність або у користування громадян здійснюється в порядку, встановленому статтею 118 ЗКУ.

Відповідно до ст. 118 ЗКУ, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів земмлеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 116, 118, 125, 126 ЗКУ, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності земельною ділянкою га його державної реєстрації, в даному випадку, державним актом, виданого на підставі раніше розробленої проектної або технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Держкомзем України наказом № 376 від 18.05.2010 р. затвердив Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. Так, встановлення (або відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у т. ч. місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Комплекс робіт, із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання та оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розроблених та затверджених відповідно до ст. 186 Земельного кодексу України:

-технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у разі коли власнику (користувачу) земельної ділянки видано документ, що посвідчує право на земельну ділянку, без виносу меж такої ділянки в натуру (на місцевість) та закріплення їх межовими знаками;

-технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, у т. ч. при поділі чи об'єднанні земельних ділянок (ч. 1 та 2 ст. 56 Закону України «Про землеустрій») або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ч. З вказаної вище статті зазначеного Закону) при передачі земельної ділянки у власність (користування) із земель державної та комунальної власності, а також із земель приватної власності у разі зміни її меж або цільового призначення при поділі чи об'єднанні земельних ділянок перед заповненням бланка державного акта на право власності на земельну ділянку або бланка державного акта на право постійного користування земельною ділянкою.

Відповідно до Наказу Держкомзему від 15.02.2010 № 168 «Про затвердження Порядку присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам», кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальний цифровий код (номер) земельної ділянки, що не повторюється на території України, який формується під час проведення кадастрової зйомки, відображається на кадастровому плані земельної ділянки та документації із землеустрою та присвоюється їй при здійсненні державної реєстрації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2009 № 439 (втратила чинність) 25.03.2016 затверджено Порядок здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, яким було встановлено процедуру здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж та цільового призначення, на державному акті на право власності на земельну ділянку.

Тобто, постанова Кабінету Міністрів України від 06.05.2009 № 439 не визначала механізм та порядок складання державних актів на право власності на земельні ділянки.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про землеустрій», відповідністю документації із землеустрою вимогам законодавства є відповідність її складу, змісту і правил оформлення відповідній нормативно-технічній документації з питань здійснення землеустрою.

Станом на 07.07.2011 року вимоги до складу технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, були встановлені ст. 56 Закону України "Про землеустрій", згідно якої ця документація включає:

а) пояснювальну записку;

б) технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку;

в) копії заяв фізичних або клопотання юридичних осіб;

г) матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки;

ґ) рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди;

д) акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання;

е) акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності;

є) кадастровий план земельної ділянки;

ж) перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути.

Вимоги до складу технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, також були передбачені пунктами 1.16., 1.17. Інструкції № 43, яким було встановлено, що станом на 13.12.2004 така документація із землеустрою мала включати:

-виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу. дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду;

-заяву власника землі або землекористувача про складання державного акта;

-технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта;

-висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності);

-висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності);

-журнал польових вимірювань (крім випадків відчуження земельно: ділянки із земель приватної власності);

-кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки;

-збірний кадастровий план суміжних землевласників землекористувачів;

-відомість обчислення площі земельної ділянки;

-відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки;

-експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем.

До технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку або на право постійного користуванні земельною ділянкою обов'язково додається копія справи щодо підготовки рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність, чи надання у постійне користування або копія справи щодо підготовки рішення про продаж земельної ділянки.

Наказ Держкомзему від 04.05.1999 № 43 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 за № 354/3647, тобто, Міністерством юстицї України проведено юридичну експертизу даного наказу та прийнято рішення про відповідність цього наказу чинному законодавству.

Статтею 14 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів належать, зокрема, розроблення та затвердження в установленому законодавством порядку нормативно-технічних документів, державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою.

Отже, станом на 07.07.2011 року технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, мала містити матеріали передбачені ст. 56 Закону України «Про землеустрій» та п. п. 1.16., 1.17. Інструкції № 43.

В складі Технічної документації № НОМЕР_1 відсутні, обовязкові в даному випадку. документи та матеріали:

-збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів (див. дослідження за змістом);

-відомість обчислення площі земельної ділянки;

В текстових та графічних документах, наявних в складі Технічної документації № НОМЕР_1 зазначена інформація про земельні ділянки (площі, місце розташування, цільове призначення, кому належать, вид прав), щодо яких розроблено вказану документацію із землеустрою.

За результатами дослідження Технічної документації № НОМЕР_1 виявлені наступні невідповідності вимогам законодавства за змістом.

В складі Технічної документації № НОМЕР_1 акти про відновлення в натурі (на місцевості) та погодження меж земельних ділянок, та передачу на зберігання межових знаків (том 3 а.с. 10, 12), які складені 28.01.2011 року.

Згідно п. 2.8. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376 (далі - Інструкція № 376), акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником.

Тобто, однією з підстав розроблення документації із землеустрою є затверджене замовником завдання на розробку цієї документації, і розроблення відповідної документації із землеустрою має розпочинатися після затвердження завдання на розроблення тої чи іншої землевпорядної документації.

Технічне завдання на розроблення Технічної документації № НОМЕР_1 затверджене ОСОБА_2 03.03.2011 (том 3 а.с. 3), а тому розроблення вказаної документації із землеустрою мало розпочатися не раніше 03.03.2011 року.

Виходячи із зазначеного, виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками розпочато ще до затвердження завдання на розроблення Технічної документації № НОМЕР_1, що не відповідає приписам ч. 2 ст. 29 Закону України "Про землеустрій".

Пунктом 1.16. Інструкції № 43 було встановлено, що в складі технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку має бути, зокрема, збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів.

Межа земельної ділянки - сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки (п. 1.3. Інструкції № 376).

Суміжними вважаються земельні ділянки, які безпосередньо примикають, до загальної межі (Збірник укрупнених показників вартості відтворенні функціональних об'єктів-аналогів для оцінки малоповерхових будинків, будівель та споруд (додаток до п. 2 наказу Фонду держмайна України та Держжитлокомунгоспу України від 23.12.2004 № 2929/227).

Згідно інформації зазначеної на кадастровому плані земельної ділянки площею 0,0574 га (том 3 а.с. 11 (зворотна сторона), ця ділянка є суміжною із земельними ділянками: по межі А-Б - вул. Залізнична; по межі Б-В - ОСОБА_4; по межі В-Г - ОСОБА_5; по межі Г-Д - ОСОБА_6: по межі Д-А - ОСОБА_7

Згідно інформації зазначеної на кадастровому плані земельної ділянки з площею 0,0894 га (том 3 а.с. 13 (зворотна сторона), ця ділянка є суміжною :з земельними ділянками: по межі А-Б - ОСОБА_8; по межі Б-В - ОСОБА_9; по межі В-Г - проїзд; по межі Г-Д - ОСОБА_10

Кадастровий план земельної ділянки - складова частина Поземельної книги, графічний документ, що відображає межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів, лінійні проміри між точками по межі земельної ділянки, місцерозташування земельної ділянки, розміщенні об'єктів нерухомості, розташованих на земельній ділянці, та складається з використанням даних державного земельного кадастру (п.1.2. Порядку № 174).

Отже, в складі Технічної документації № НОМЕР_1, з урахуванням вимог п. 1.16. Інструкції № 43, мав бути збірний кадастровий план на ділянки нанесено межі земельних ділянок ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10

При цьому, в складі Технічної документації № НОМЕР_1 наявні зведений план тільки земельних ділянок ОСОБА_2 (том 3 а.с. 9), які до того ж не є суміжними.

Пунктом 1.13. Інструкції № 43 (в редакції чинній станом на 07.07.2011) складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією.

Пунктом "б" ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу України встановлено, що при виконанні робіт по визначенню та відновленню меж земельних ділянок проводиться погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Відповідно до п. 3.12. Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення.

Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Згідно інформації зазначеної на кадастровому плані земельної ділянки площею 0,0574 га (том 3 а.с. 11 (зворотна сторона), ця ділянка є суміжною із земельними ділянками: по межі А-Б - вул. Залізнична; по межі Б-В - ОСОБА_4; по межі В-Г - ОСОБА_5; по межі Г-Д - ОСОБА_6; по межі Д-А - ОСОБА_7

При цьому, акт про відновлення в натурі (на місцевості) та погодження меж земельної ділянки, та передачу на зберігання межових знаків (том 3 а.с. 10, від 28.01.2011 року не підписаний ОСОБА_11 та ОСОБА_5

Згідно інформації зазначеної на кадастровому плані земельної ділянки площею 0,0894 га (том 3 а.с. 13 (зворотна сторона), ця ділянка є суміжною із земельними ділянками: по межі А-Б - ОСОБА_8; по межі Б-В - ОСОБА_9; по межі В-Г - проїзд; по межі Г-Д - ОСОБА_10

При цьому, акт про відновлення в натурі (на місцевості) та погодження меж земельних ділянок, та передачу на зберігання межових знаків (том 3 а.с. 12) від 28.01.2011 року не підписаний ОСОБА_10

В складі Технічної документації № НОМЕР_1 відсутні відомості про належне повідомлення ОСОБА_11 JI.A., ОСОБА_5 та ОСОБА_10 про те, що 28.01.2011 року будуть проведені роботи по відновленню меж суміжних земельних ділянок, які належать ОСОБА_2

Виходячи із наведеного, роботи по відновленню за закріпленню меж земельної ділянки площею 0,0574 га та земельної ділянки площею 0,0894 га проведені без дотримання вимог п "б" ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу України та п. 3.12. Інструкції № 376.

Виходячи із наведеного Технічна документація № НОМЕР_1 не відповідає за складом та змістом вимогам законодавства, чинного станом на 07.07.2011 року.

Таким чином, судом встановлено, що в державних актах на право приватної власності на землю серія КВ (а.с.14,15) та серія І-КВ № 055147 (а.с. 16,17) існують розбіжності в площах земельних ділянок.

Разом з тим, у суду відсутні підстави вважати, що невідповідність Технічної документації та розбіжності в державних актах порушують цивільні права ОСОБА_1 Зокрема, в матеріалах справи відсутні відомості, що земельні ділянки сторін накладаються одна на одну.

Враховуючи зазначене, позов в частині визнання недійсним рішення Червономотовилівської сільської ради, рішень виконкому Червономотовилівської сільської ради, визнання недійсними виданих на підставі цих рішень державних актів на право власності на земельну ділянку, виданих на імя ОСОБА_2, є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 212 Земельного кодексу України визначено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до зазначеного вище експертного висновку, опис фактично встановленої огорожі між земельними ділянками по вул. Залізничній, 7, та по вул. Залізничній, та у с. Червона Мотовилівка Фастівського району Київської області докладно зазначений в дослідницькій частині висновку.

Фактично встановлена огорожа на місцевості не відповідає межі зазначеним у плані, який знаходиться в матеріалах справи.

Таким чином, відповідно до вказаного експертного висновку паркан ОСОБА_2 знаходиться на земельній ділянці позивача, а тому суд дійшов висновку, що відповідач обмежує право позивача щодо користування належної їй земельної ділянки безпідставно. Позов в частині демонтування паркану та зобовязання ОСОБА_2 відновити межу, яка поділяє земельні ділянки №7 та №9 по вул. Залізнична в с. Ч.Мотовилівка підлягає задоволенню.

Разом з тим, ОСОБА_2 має право встановити паркан на власній ділянці в будь-якому місці з дотриманням вимог земельного законодавства. Позов в частині зобовязання встановити його на відстані 1 м від належного їй хліву задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що розташування гаража по вул. Залізничній, 9 (ОСОБА_2А.) сараю (господарчого блоку), розташованого на земельній ділянці по вул. Залізничній, 7 (ОСОБА_1П.) стіна якого є фактичною межею між ділянками, що досліджуються, відносно сусідніх ділянок по вул. Залізничній, 7 та по вул. Залізничній, 9 відповідно, а також відсутність інженерно-технічних заходів, які повинні запобігати стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжної ділянки суперечить вимогам п. 3.25* ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" позов в частині зобовязання ОСОБА_2 перенести стіну, належного їй гаража по вул. Залізнична, 9, в с. Ч.Мотовилівка, Фастівського району Київської області, відповідно до норм ДБН 360-92 підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, позов в частині зобовязання Червономотовилівську сільську раду привести у відповідність запис про розмір земельної ділянки, на якій розташований належний їй будинок з надвірними будовами, шляхом поновлення запису 0,11 га в по господарській книзі є необгрунтованим та задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Документально підтверджені судовими витратами позивача є квитанція про сплату державного мита в розмірі 17 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 37 грн та квитанція на сплату витрат за проведення експертизи в розмірі 3926 грн 40.

Враховуючи, що позов задовольняється частково судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 також частково, 8 грн 50 коп за сплату державного мита, 18 грн 50 коп за витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1963 грн 20 коп. за витрати повязані з проведенням експертизи.

Керуючись статтями 208-209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 демонтувати паркан, що знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_1 по вул. Залізнична, 7, в с. Ч.Мотовилівка, Фастівського району Київської області та зобовязати її відновити межу, яка поділяє земельні ділянки №7 та №9 по вул. Залізнична в с. Ч. Мотовилівка Фастівського району Київської області.

Зобовязати ОСОБА_2 перенести стіну, належного їй гаража по вул. Залізнична, 9 в с. Ч.Мотовилівка, Фастівського району Київської області, відповідно до норм п. 3.25* ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень".

Стягнути з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 витрати за сплату державного мита в розмірі 8 грн 50 коп та за сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 18 грн 50 коп та за сплату витрат на проведення експертизи в розмірі 1963 грн 20 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя