Справа № 306/176/17
У Х В А Л А

Іменем України

11 травня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готра Т.Ю.,

суддів - Фазикош Г.В., Собослоя Г.Г.

при секретарі - Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 14 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Свалявської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному порядку рішення Свалявського районного суду від 14 лютого 2017 року, яким у задоволенні її позову до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Свалявської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав відмовлено.

В апеляційній скарзі просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити. Вказує на те, що відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку по вихованню доньки ОСОБА_3, 2005 р.н., він зловживає алкогольними напоями і раніше був судимий за ряд умисних злочинів. Однак зазначені факти суд не перевірив і не взяв до уваги. Також суд безпідставно не взяв до уваги висновок Свалявської РДА про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3. А також, що відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки, має заборгованість по аліментах в сумі 7304,11 грн., та вже був позбавлений батьківських прав відносно іншої своєї дочки ОСОБА_4, яка на даний час вже є повнолітньою. Всі вище наведені обставини, на думку апелянта, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 та представник органу опіки і піклування Свалявської РДА в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області від 26.09.2007 року (а.с. 5).

Рішенням Свалявського районного суду від 12 серпня 2013 року, що набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 8).

Дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом із матір'ю, позивачкою ОСОБА_1, і навчається у 6 класі Дусинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Свалявської районної ради Закарпатської області з 5 лютого 2016 року. З характеристики зазначеного навчального закладу слідує, що за час навчання учениці ОСОБА_3 в школі батьківські збори відвідувала тільки мама (а.с. 15).

Згідно висновку Свалявської районної державної адміністрації від 20.01.2017 року, вказаний орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, так як він дитиною не цікавиться, не займається її вихованням, фізичним та духовним розвитком, не надає матеріальної допомоги на утримання та має заборгованість по аліментах (а.с. 6-7).

З розрахунку заборгованості по аліментах від 08.12.2016року № 173/1/16, виданого головним державним виконавцем Раточка О.Ю. слідує, що борг ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на утримання дочки ОСОБА_3 складає 21803,75грн. (а.с.10).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У п. 2 ч.1 ст.164 СК України встановлено, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно з ч.ч.4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У п.15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі по тексту Постанова Пленуму) роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, - є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно п.16 зазначеної Постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Однак позивачем у відповідності до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не доведено та не подано суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від участі у вихованні дитини за умови його винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками, що б давало суду підстави для можливості застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.

Зокрема, матеріали справи не містять доказів на підставі яких можна було б дійти до беззаперечного висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 злісно ухиляється від участі у вихованні дитини.

Не є такими доказами наявна у матеріалах справи довідка про наявність у відповідача заборгованості по аліментах, а також докази, що школу навідує тільки мати дитини.

Стосовно висновку органу опіки та піклування Свалявської РДА про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_3, то суд першої інстанції правильно не взяв його до уваги, оскільки зазначений висновок є недостатньо обґрунтованим, в ньому не наведено обставин, які б давали суду підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що відповідач зловживає спиртними напоями і раніше був судимий за ряд умисних злочинів, що на думку апелянта є підставою для позбавлення його батьківських прав, то такі не заслуговують на увагу, оскільки вони не підтверджені належними доказами.

У своїх запереченнях на позовну заяву відповідач наведені позивачкою обставини щодо зловживання спиртними напоями заперечує і стверджує, що він алкоголем ніколи не зловживав, з дочкою ОСОБА_7 спілкується і завжди дає їй кишенькові гроші. Дитину любить і заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньки.

Встановивши, що позивачка не довела та не подала суду належних доказів щодо винної поведінки відповідача, його свідомого нехтування своїми обов'язками по вихованню доньки ОСОБА_3, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у позові.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст. 308 ЦПК України підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга ОСОБА_1 відхиленню, оскільки суд першої інстанції рішення ухвалив з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Свалявського районного суду від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :