Справа № 336/4684/17
Провадження № 2/336/2387/2017
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 жовтня 2017 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Марко Я.Р., при секретарі Палубінській К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду в розмірі 224 000,00 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу в Збройних Силах у період з 1982 року по 2010 рік та відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнений з військової служби у запас за частиною 6 пунктом «б» (за станом здоров`я) та наказом Запорізького обласного військового комісара від 26.08.2010 року № 165 виключений зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час проходження військової служби та виконання її обов`язків, ним отримано чисельні хронічні захворювання відповідно до свідоцтва про хворобу № 89 від 21.05.2010 року, яке видано госпітальною військово-лікарською комісією при військовій часині НОМЕР_1 , а саме: гіпертонічна хвороба друга стадія, гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей; між хребцевий остеохондроз, деформуючий спондильоз шийного, грудного та поперекового відділів хребта; фіксований S-подібний кіфосколіфоз грудного та поперекового другого ступеня, з клиноподібною деформацією тіл Th7-Th8-Th9, L3-L4 після хвороби Шейєрман-Мау, з больовим синдромом та незначним порушенням функції; лівостороння люмбоішалгія, хронічно-рецидивуючий перебіг; поздовжня плоскостопість обох ступенів другого ступеня; короткозорість в 0,5Д правового ока; аутоімунний тиреодіт без порушення функції, еутиреоз; хронічний гастродуоденіт захворювання, ТАК, пов`язані з прохолодженням військової служби. Посттравматичний спонділолістез L4 хребця зі стійким больовим синдромом травма, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно з витягом з акту огляду у МСЕК від 16.04.2010 року, позивачу встановлено третю групу інвалідності (захворювання пов`язане з проходженням військової служби). Згідно з витягом з акту огляду у МСЕК від 14.07.2010 року, позивачу підтверджено третю групу інвалідності (захворювання пов`язане з проходженням військової служби). Таким чином, третю групу інвалідності позивачу було встановлено під час проходження військової служби. Згідно з витягом з акту огляду у МСЕК від 02.08.2012 року позивачу підтверджено третю групу інвалідності (захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби).

Відповідно до довідки серії АБ № 000334 від 14.07.2010 року ступінь втрати його професійної працездатності становить 60%.

За твердженням позивача, після проходження військової служби він отримав значні чисельні захворювання, які турбують його і по сьогоднішній день. Перебування на стаціонарних лікуваннях призводило до нетривалого позитивного покращення та в подальшому стан здоров`я не покращується, а з кожним роком тільки погіршується. Внаслідок захворювань, отриманих під час проходження військової служби, він змушений вживати заходи для відновлення свого здоров`я, а саме: проходити курси стаціонарного лікування за направленням лікарів приблизно 4 рази на рік, проходити амбулаторне лікування за значенням та під наглядом лікарів та проходити санітарно-курортне лікування.

Позивача постійно, щоденно турбують головний біль, який підсилюється при фізичному навантаженні, часто виникає запаморочення, похитування при ходінні, погіршення пам`яті, зниження слуху, працездатності, порушення сну, нудота, загальний озноб, дискомфорт в області серця, різка слабкість оніміння язика, губ, кінцівок, болі по всьому хребті, оніміння ніг, підвищення артеріального тиску, тривога, дратівливість.

Останніми роками стан здоров`я позивача погіршується, почастішали гіпертонічні та енцефалопатичні кризи. Часто лікується стаціонарно з тимчасовим нетривалим ефектом, потребує постійного стаціонарного та амбулаторного медикаментозного лікування за призначенням лікарів.

Після тривалих лікувань стан здоров`я позивача з часом погіршився у зв`язку з чим він був направлений на МСЕК а згідно з витягом з акту огляду у МСЕК від 29.06.2017 року йому встановлено другу групу інвалідності безстроково (захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби).

Крім того, позивач зазначає, що не може вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена його душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, що негативно впливає на його душевний стан. Він відчуває себе втраченим для суспільства та родини людиною, оскільки не може допомогти своїй родині як матеріально, так і фізично, повноцінно виконувати свої обов`язки по господарству. Тривале лікування позначилось не тільки на його здоров`ї, а також і на його психіці, постійно виникають проблеми з придбанням ліків, які є занадто дорогими, позивач знаходиться в пригніченому стані через те, що можливості відновити здоров`я не має, і йому необхідно жити з усіма вище переліченими хворобами, порушені його нормальні життєві зв`язки, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя.
Значна частина пенсії, яку він отримує витрачається на придбання ліків та оздоровлення, постійні медичні огляди та обстеження, санаторне лікування.
Позивач вважає, що у зв`язку з неможливістю відновити свій стан здоров`я, який пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, йому завдана моральна шкода в розмірі 224 000 грн.
Оцінюючи завдану йому моральну шкоду позивач враховує тривалість й глибину своїх душевних страждань, чисельність негативних наслідків для нього, а також значне фізичне та фактичне погіршення стану здоров`я.
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просили суд позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що винними діями Міністерства оборони України позивачу завдана моральна шкода, та зазначив, що позивач не проходив лікування у закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України. Просив у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі статтею 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з абзацом 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України про належність та допустимість доказів.
Згідно з частиною 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.
Відповідно до частини 1 статті 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Частиною 4 статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 1982 року по 2010 рік проходив військову службу в Збройних Силах та звільнений наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 10.02.2010 р. № 77 з військової служби у запас за пунктом «б» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - за станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу, який здав справи та посаду військового комісара 30.04.2010 року та згідно наказу Запорізького ОВК від 30.04.2010 року № 81 перебував у щорічній відпустці з подальшим виключенням із списків особового складу з 26.08.2010 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час виконання обов`язків військової служби позивач отримав низку захворювань:гіпертонічна хвороба друга стадія, гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей; між хребцевий остеохондроз, деформуючий спондильоз шийного, грудного та поперекового відділів хребта; фіксований S-подібний кіфосколіфоз грудного та поперекового другого ступеня, з клиноподібною деформацією тіл Th7-Th8-Th9, L3-L4 після хвороби Шейєрман-Мау, з больовим синдромом та незначним порушенням функції; лівостороння люмбоішалгія, хронічно-рецидивуючий перебіг; поздовжня плоскостопість обох ступенів другого ступеня; короткозорість в 0,5Д правового ока; аутоімунний тиреодіт без порушення функції, еутиреоз; хронічний гастродуоденіт захворювання, ТАК, пов`язані з прохолодженням військової служби. Посттравматичний спонділолістез L4 хребця зі стійким больовим синдромом травма.

Зазначені захворювання підтверджуються копією свідоцтва про хворобу № 89 від 21.05.2010 року, виданого госпітальною військово-лікарською комісією при військовій часині НОМЕР_1 (а.с.8) та медичними документами (а.с.15-40).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу 16.04.2010 року була встановлена третя група інвалідності (захворювання пов`язане з проходженням військової служби), 14.07.2010 року позивачу підтверджено третю групу інвалідності (захворювання пов`язане з проходженням військової служби) та 02.08.2012 року позивачу також підтверджено третю групу інвалідності безстроково (захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби) (а.с.11-13).

Згідно з довідки серії АБ № 000334 від 14.07.2010 року, ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 60% (а.с.10).

29.06.2017 року ОСОБА_1 була встановлена друга група інвалідності безстроково, у зв`язку з травмою, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0825816 (а.с.14).
Відповідно до частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У частині 2 статті 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди настає або при виникненні деліктних правовідносин між сторонами, або у випадках, передбачених законом.
Приймаючи до уваги вищенаведене, порядок відшкодування моральної шкоди, визначений статтею 1167 Цивільного кодексу України, передбачений для деліктної відповідальності та на спірні правовідносини не поширюється, оскільки законом чітко врегульовано правовий та соціальний захист військовослужбовців у разі встановлення інвалідності, а питання відшкодування шкоди, заподіяної особам внаслідок виконання службового обов`язку у складі Збройних сил врегульований положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) визначено порядок надання пільг та допомоги, а також призначення пенсій військовослужбовцям, які отримали захворювання у зв`язку із проходженням військової служби.
Як передбачено статтею 17 Закону відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Разом з тим, на час розгляду даної справи спеціального закону, який визначає порядок відшкодування моральної шкоди особам, які проходили військову службу в місцях де велись бойові дії (коло осіб, які мають право на таке відшкодування, розмір відшкодування в залежності від групи інвалідності, орган, який зобов`язаний проводити такі виплати тощо) не прийнято.
Отже, відповідно до частини 1 статті 23 та частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування моральної шкоди, потрібна наявність таких елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; моральної шкоди (фізичні та душевні страждання, приниження честі і гідності фізичної особи); причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та моральною шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 21.5 пункту 21 Розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, постанови Військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: «Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

Висновок військово- лікарської комісії при військовій частині НОМЕР_1 та медико - соціальної експертної комісії стосовно, того, що захворювання позивача пов`язано з проходженням військової служби свідчить лише про те, що захворювання позивача виникло у період військової служби і не встановлює причин виникнення захворювання та не підтверджує протиправності дій відповідача.

Відповідно до статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Згідно з статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Приймаючи до уваги те, що чинним законодавством не визначено розмір та спосіб відшкодування моральної шкоди особам, яким встановлено інвалідність внаслідок виконання військового обов`язку підстави для стягнення з Міністерства оборони України моральної шкоди на користь позивача відсутні.
Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не розглядає питання про розподіл судових витрат, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями 10, 11, 15, 16, 57, 60, 88, 179, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 23, 1167 Цивільного кодексу України, -

В И Р І Ш И В :
У позові ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: Я.Р.Марко