Ленінський районний суд м.Харкова
РІШЕННЯ

іменем України

19 грудня 2017р. Справа №642/2296/17 Провадження №2/642/1063/17
Суд у складі: Головуючого судді Секретаря ОСОБА_1; ОСОБА_2;

За відсутності позивачки ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, яка заявили про розгляд справи за їх відсутності, за участі відповідоча ОСОБА_5, представника відповідолча ОСОБА_6;

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за комунальні послуги та забовязання сплатити кошти комунальним підприємствам, -

В С Т А Н О В И В:

В обгрунтування позовних вимог позивачка вказала, вона є власником квартири АДРЕСА_1, на підставі спадщини ОСОБА_7, яка померла 17.07.2014 року.

13.01.2015 року до Дзержинського районного суду звернувся ОСОБА_5 з позовною заявою до ОСОБА_3, в якому просив визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог посилався на той факт, що, починаючи з 2010 року доглядав ОСОБА_7 та проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 і що 23.05.2012 року померлою був складений заповіт на його користь.

Під час розгляду справи № 638/129/15-ц ОСОБА_5 не заперечував той факт, що після смерті ОСОБА_7 він продовжує проживати у вказаній квартирі та частково оплачував комунальні послуги.

11.10.2016 року по справі № 638/129/15-ц було винесено судове рішення, яким відмовлено ОСОБА_5 в задоволенні позову.

Позивачка в березні 2017 року отримала свідоцтво про право на спадщину, в тому числі до мене перейшло право власності на квартиру АДРЕСА_2.

За вказаною квартирою станом на лютий 2017 року є борг за надані комунальні послуги у сумі 15065 грн.34 коп.

Оскільки після смерті ОСОБА_8, ОСОБА_5 проживав в квартирі квартирі АДРЕСА_1 до моменту отримання мною права власності на вказану квартиру, вважаю, що борг за комунальні послуги повинен сплачувати саме він.

Тому позивачка вимагає:

- стягнути з ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 15065 грн. 34 коп. в рахунок погашення заборгованості за комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_3:

- зобовязати ОСОБА_5 сплатити 15065 грн. 34 коп. на відповідні рахунки відповідних комунальних служб, за період з 17.07.2014 року по березень 2017 року.

Відповідач в наданих суду запереченнях вказав:

Позивач та її представник не надаючи суду жодних фактичних данних, документів, що можуть свідчити про виникнення заборгованості у сумі 15 065 грн. 34 коп. саме через Відповідача - ОСОБА_5, просять стягнути з останнього вказані грошові кошти за комунальні послуги по квартирі №6 по вулиці Клочківській 6.154- А, у місті Харкові, зобов*язати Відповідача сплатити вказані кошти на відповідні рахунки відповідних комунальних служб, за період з 17.07.2014 року по березень 2017 року.

Не можемо погодитися як з позовною заявою з наступних підстав.

Позивач та представник позивача не надали жодних фактичних даних, які б підтверджували виникнення заборгованості сама через дії чи бездіяльність Відповідача.

З поданої представником Позивача 27.11.2017 року «Заяви» не можливо чітко встановити з якого періоду, на думку Позивача, виникла заборгованість, чому саме вказано період виникнення - 17 липня 2014 року по березень 2017 року (до якого саме числа?), який порядок нарахування заборгованості, які підстави виникнення заборгованості, якими документами підтверджується нарахування сум заборгованості.

Також, «Заява» не конкретизує що саме Позивач та представник позивача мають на увазі під «комунальними платежами» - які саме послуги надавалися Відповідачу, ОСОБА_5, чому він має їх сплатити, період надання послуг, їх розмір, документи що підтверджують їх надання, які організації та установи надавали послуги, не вказано відповідні розрахункові рахунки.

Не можливо оминути увагою, що Позивачка то її представник, не надали будь-яких доказів, що підтверджували б проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_5 саме у період з липня 2014 року по березень 2017 року.

Тобто, на сьогоднішній день не підтверджено жодної обставини виникнення будь-якої заборгованості, тому вся заборгованість вказана у позовній заяві - 15 065 грн. 34 коп., повністю належить Позивачу, як частина спадщини відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.180 Цивільного процесуального кодексу України (ред.15.12.2017 року), відмовити у задоволені позову.

Відповідач та представник відповідоча позовні вимоги не визнали. В пояснені вказли обставини викладені в запереченнях надиних суду.

З урахуванням правової позиції сторін, дослідивши та оцінивши в сукупності докази матеріалів справи суд встановив наступні факти та обставини:

Позивачка є власником квартири АДРЕСА_1, на підставі спадщини, що визнає відповідач, а тому вказані обставини не потребують доказуванню, що відповідає вимогам статті 82 ЦПК України.

Статтею 82 ч.1 ЦПК України визначено: Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Позивачка заявляє вимоги щодо стягнення з відповідоча грошові кошти у розмірі 15065 грн. 34 коп. в рахунок погашення заборгованості за комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_3.

Відповідно до вимог статті 81 ч.1 ЦПК України: Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачка стверджує, що позивач проживав за зазначеною адресою та посилається на висновок правоохороних органів від 04.04.2017р.

Така правова позиція позивачки безпідствна, т.я. вимогами статті 322 ЦК України визначено: Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, тягар утримання майна належить безпосередньо власнику майна. Враховуючи, що квартира яку спадкувала позивачка належала спадкодавцю ОСОБА_9 до 17.07.2014р., а в теперешній час позивачки, отже питання щодо сплати комунальних відноситься безпосередньо до позивачки як спадкоємця.

Крім того, вимогами статті 509 ч.1, 2 ЦК України визначено:

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статею 11 цього Кодексу.

Вимогами ст.11 ч.1 ЦК України визначено: Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Позивачкою суду не доведено, що відповідач має договірни зобовязання в межах яких повиненн сплатити вартість комунальних послуг за вказаною адресою. Проте, позивачкою в межах долказування суду не доведено, що відповідач в загалі користувався комунальними послугами у означений період часу, т.я за висновком органів поліції відповідач проживав спільно зі спадкодавецею до часу її смерті.

Позивачка вимагає про стягнення з відповідоча суми боргу за комунальні послуги.

Вимогами статті 544 ч.1 ЦК України визначено:. Боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

В порушення вимог ст.81 ЦПК України позивачка суду не доведа, що вона сплатила означену суму боргу та має право зворотньої вимоги.

Щодо вимог: зобовязати ОСОБА_5 сплатити 15065 грн. 34 коп. на відповідні рахунки відповідних комунальних служб, за період з 17.07.2014 року по березень 2017 року, суд вважає їх безпідствними. Вказані вимоги не конкретизовані та не визначені в якому розмірі, за яки перод та кому повинення сплатити відповідач. Крім того, позивачкою суду не доведено, щодо її уповноваження діяти в інтересах комунальних підприємств.

Проте, посилання позивачки на інши норми закону як на підставу позовних вимог, суд вважає таку правову позиції хибною, т.я. визначені позивачкою норми закону регламентують обовязок сторони в межох договору надання послуг. А відповідач не є стороною в булдь якому договорі, щодо обовзку сплати комунальних послуг за адресою: квартирі АДРЕСА_3.

Керуючись ст. 4, 7, 9, 12, 13, 76-83, 247, 259, 263, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за комунальні послуги та забовязання сплатити кошти комунальним підприємствам відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі Апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення або виклику учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільно-процессуального кодексу України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області.

Суддя: В.М.Євтіфієв