АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Невідомої Т.О., Ратнікової В.М.

при секретарі - Пузиковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 р. у справі за скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Московенка Сергія Михайловича,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 р. ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернулося до суду з скаргою на дії державного виконавця Подільського РВ ДВС м. Києва ГТУ юстиції у м. Києві Московенка С.М., посилаючись на те, що рішення державного виконавця Московенка С.М. про стягнення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виконавчого збору у розмірі 705,47 грн. та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 186,28 грн. є неправомірними, а винесені ним з цього питання постанови від 08.12.2016 р. незаконними.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52047062 від 26.08.2016 р. про стягнення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 7 054,70 грн., заявник отримав лише 09.11.2016 р., що позбавило його можливості добровільно виконати рішення суду у строк передбачений ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Фактично добровільне виконання рішення суду від 26.08.2016 р. відбулося 11.10.2016 р. про що страхова компанія повідомила державного виконавця заявами від 04.11.2016 р. та 11.11.2016 р., а примусове виконання рішення суду розпочалось з прийняттям державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 21.10.2016 р.

Справа № 758/9037/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5223/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Васильченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.

Крім того зазначав, що ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.12.2016 р. визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Московенка С.М. щодо не вчинення дій, пов'язаних із закінченням виконавчого провадження № 52047062 з примусового виконання виконавчого листа Подільського районного суду м. Києва від 26.08.2016 р. № 758/9037/14-ц про стягнення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 суми боргу та зняття арешту з майна боржника, накладеного постановою від 21.10.2016 р. в межах зазначеного виконавчого провадження за період з 04.11.2016 р. по 08.12.2016 р.

Проте станом на 27.12.2016 р. державним виконавцем не вжито всіх необхідних заходів щодо виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна інформації про зняття арешту з майна ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

З урахуванням наведеного заявник вважав, що рішення державного виконавця про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору є незаконними, і просив зобовЧязати державного виконавця скасувати оскаржувані постанови, а також зобов'язати Подільський РВ ДВС м. Києва ГТУ юстиції у м. Києві невідкладно здійснити дії, які є необхідними для реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі права власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - припинення обтяження у вигляді арешту майна, зареєстрованого 21.10.2016 р. № 17019754, та стягнути з Подільського РВ ДВС м. Києва ГТУ юстиції у м. Києві витрати на правову допомогу у розмірі 1 000,00 грн.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 24.02.2017 р. у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» просив скасувати зазначену ухвалу та постановити нову ухвалу про задоволення вимог ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що боржником не надано доказів добровільного виконання рішення суду, зокрема суд не дослідив ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 21.12.2016 р., якою зокрема встановлено факт добровільного виконання ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» рішення суду 11.10.2016 р.

Крім того суд не урахував положень п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, за змістом якого виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

В іншій частині доводи апеляційної скарги за своїм змістом є викладенням обставин, якими обґрунтувалася скарга на дії державного виконавця.

В судовому засіданні представник ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Державний виконавець Подільського РВ ДВС м. Києва ГТУ юстиції у м. Києві Московенко С.М. та заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не зЧявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час відкриття виконавчого провадження, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій,

передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Московенка С.М. від 26.08.2016 р. відкрито виконавче провадження ВП № 52047062 з виконання виконавчого листа № 758/9037/14-ц виданого Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 7 054,70 грн. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження була надіслана боржнику ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» лише 07.11.2016 р. та отримана ним 09.11.2016 р.

21.10.2016 р. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, в якій зазначено, що у зв'язку із невиконанням у добровільному порядку рішення суду, накладається арешт на все майно ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору у сумі 7 946,45 грн.

08.12.2016 р. державним виконавцем винесено постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 705,47 грн. та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 186,28 грн.

Відповідно до заяв № 3733/17 від 04.11.2016 р. та № 3841/17 від 11.11.2016 р. ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» повідомило державного виконавця про добровільне виконання рішення суду, що підтверджується платіжним дорученням № 47000 від 11.10.2016 р.

08.12.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із виконанням рішення суду у повному обсязі. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, накладені постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відмовляючи у задоволенні скарги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не довів неправомірність дій державного виконавця та не навів належного правового обґрунтування для задоволення заявлених вимог.

З таким висновком суду не можна погодитися, з наступних підстав.

Судом першої інстанції не ураховано, що відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2015 р. №1404-VIII (набув чинності 05.10.2016 р.) виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, а відтак оскільки виконавче провадження було відкрито 26.08.2016 р. то до спірних правовідносин застосовуються норми Закону України «Про виконавче провадження», що діяв в попередній редакції.

Передбачений частиною 2 статті 25 цього Закону обов'язок державного виконавця вказати на необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови з зазначенням того, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, надавали останньому можливість добровільно виконати рішення суду з метою уникнення стягнення таких витрат та накладення інших видів стягнень, або вчинення державним виконавцем інших дій на виконання рішення суду, що обмежує його права.

При цьому, ч. 5 ст. 25 Закону передбачала, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження сторонам повинні бути надіслані не пізніше наступного робочого дня.

Судом встановлено, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.08.2016 р. державним виконавцем була надіслана ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» лише 07.11.2016 р. та отримана ним 09.11.2016 р., що порушила права боржника на своєчасне добровільне виконання рішення у строк, зазначений у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи платіжним дорученням № 47000 від 11.10.2016 р. боржник добровільно виконав рішення суду, та заявами від 04.11.2016 р. та № 3841/17 від 11.11.2016 р. повідомив державного виконавця про добровільне виконання рішення суду.

Однак державний виконавець зазначені обставини не урахував та 08.12.2016 р. виніс постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 705,47 грн., та стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 186,28 грн.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення (дії) державного виконавця є неправомірними, а постанови від 08.12.2016 р. про стягнення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виконавчого збору у розмірі 705,47 грн. та про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 186,28 грн. є такими, що не ґрунтуються на положеннях Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, а тому вимоги ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про зобов'язання державного виконавця скасувати зазначені постанови є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про неправильність висновків суду в частині відмови у задоволенні скарги ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про зобов'язання Подільського РВ ДВС м. Києва ГТУ юстиції у м. Києві невідкладно здійснити дії, які є необхідними для реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі права власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - припинення обтяження у вигляді арешту майна, зареєстрованого 21.10.2016 р. № 17019754 є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші заходи дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим законом.

Згідно ч. 2 ст. 50 цього Закону у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Частиною 3 статті 50 цієї норми Закону передбачено, що за заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Таким чином зазначеними нормами Закону не передбачено обов'язку державного виконавця щодо вчинення дій, які є необхідними для припинення обтяження у вигляді арешту майна, шляхом звернення до відповідних органів.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови суду в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, є непереконливими з огляду на наступне.

Питання про відшкодування витрат на правову допомогу урегульовано ст.ст. 79, 84, 88, 89 ЦПК України, розЧясненнями, викладеними у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Розмір витрат на правову допомогу визначається за домовленістю між сторонами та особою, яка надає правову допомогу, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження вимог про відшкодування витрат на правову допомогу представник заявника надав, укладений між ним та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» договір 1/16 про надання правової допомоги від 01.12.2016 р. на строк до 01.12.2017 р., акт приймання-передачі наданих послуг №2 до цього договору, а також платіжне доручення № 47561 від 16.12.2016 р. про перерахування представнику заявника 36 040,00 грн., як оплати за надання правових послуг адвоката за дог. №1/16 від 01.12.2016 р.

Зі змісту договору №1/16 від 01.12.2016 р. убачається, що ним передбачені обов'язки адвоката з надання широкого переліку послуг з надання правової допомоги, що включають в тому числі: надання консультацій, роз'яснень клієнту, збір та аналіз судової практики підготовка процесуальних документів, представництво інтересів клієнта в усіх органах державної влади, в тому числі в судах. За виконання таких послуг адвокату визначена щомісячна оплата у розмірі 36 040,00 грн. Договором не передбачена оплата правових послуг адвоката за вчинення окремих видів правових послуг, а відтак наданий акт приймання-передачі наданих послуг може слугувати підтвердження виконаних робіт з надання послуг у даній справі, але не окремої її оплати, а тому вимоги про стягнення судових витрат з надання правової допомоги не підлягають задоволенню.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити частково.

Ухвалу Подільськогорайонного суду м. Києва від 24 лютого 2017 р. в частині відмови у визнанні рішень державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Московенка СергіяМихайловичапро стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження незаконними скасувати, та ухвалити у цій частині нову ухвалу.

Визнати рішення державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Московенка СергіяМихайловичапро стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження незаконними.

Зобов'язати державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Московенка СергіяМихайловича скасувати постанови від 08 грудня 2016 р. про стягнення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виконавчого збору в розмірі 705,47 грн. та витрат виконавчого провадження у розмірі 186,28 грн.

В іншій частині ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: