Провадження № 4-с/161/183/17
У Х В А Л А

03 жовтня 2017 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Маковецькій Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа - старший державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2, на дії державного виконавця та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 скаргу мотивує тим, що з отриманого нею 20.08.2017 року витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, згідно постанови про арешт майна боржника №54410313 від 08.08.2017р. старшого державного виконавця Другого відділу ДВС м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 їй стало відомо, що було накладено арешт на рухоме майно та заборону його відчужувати. Дії державного виконавця вважає протиправними,

а постанову такою, що підлягає до скасування, виходячи з наступного.

31.07.2017 року постановою Головного державного виконавця Друтого відділу ДВС м.Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 закінчено виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_4 в користь «УкрСиббанку» заборгованості за договором споживчого кредиту в сумі 437194,60 грн. в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - двохкімнатну квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 42,2 кв.м. та належить ОСОБА_5 та ОСОБА_1 шляхом проведення прилюдних торгів та по 606,76 грн. судових витрат, у звязку з відсутністю заборгованості по виконавчому листу, а отже рішення суду виконано в повному обсязі. Вказаний борг був сплачений у квітні 2017 року.

Оскільки, на її думку, державним виконавцем не було здійснено заходів примусового виконання рішення, тому вважає що підстав стягувати виконавчий збір немає.

Посилаючись на наведене, заявник просить суд визнати дії старшого державного виконавця Другого відділу ДВС м.Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 з відкриття виконавчого провадження №54410313 від 08.08.2017р. та скасувати постанову старшого державного виконавця Другого відділу ДВС м.Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження від 08.08.2017 року.

Заявник в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду скарги була належним чином повідомлена.

Суд вважає за можливе розглядати справу за її відсутності.

Представник субєкта оскарження подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та письмове заперечення.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника, вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

З матеріалів справи вбачається, що 31.07.2017 року головним державним виконавцем Другого ВДВС м.Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 було закінчено виконавче провадження про стягнення із ОСОБА_1 в користь «УкрСиббанку» заборгованості за договором споживчого кредиту в сумі 437 194,60 грн. в порядку статті 39 ч. 9 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», одночасно із постановою про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець виводить в окреме провадження не сплачений виконавчий збір, витрати виконавчого провадження .

Як слідує із змісту ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», якщо виконавчий збір не стягнутий, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку встановленому цим Законом.

Положенням ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, який справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби та зараховується до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем в розмірі 10% суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Однак, ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, у якій оскаржує дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2, з приводу накладення штрафу за невиконання вимог державного виконавця щодо виконання рішення суду та стягнення такого штрафу.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч.1 ст.181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Закон, що визначає сукупність дій органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, іншими законами та нормативно-правовими актами, які підлягають примусовому виконанню, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Згідно з ч.1 ст. 74 вищевказаного Закону , рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом .

Частиною 2 ст.74 цього Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі, постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, положеннями ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», чітко визначена юрисдикційна приналежність розгляду справ у випадку оскарження постанов держвиконавця про накладання штрафів, а саме: така категорія спорів віднесена до юрисдикції адміністративних судів.

Суд вважає, що постанови державного виконавця про накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно, за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", постанови державного виконавця про накладення штрафу є самостійним виконавчими документами, який може бути підставою для примусового виконання.

П. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що за змістом п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У зв'язку із цим справи щодо державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

Таким чином, законодавством України визначений порядок щодо розгляду судами спорів зазначеної категорії, тобто законодавчо встановлений порядок судового провадження.

За таких обставин, суд вважає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про накладання штрафу та стягнення штрафу при примусовому виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі, судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що даний спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним закрити провадження у справі та розяснити позивачу про необхідність звернутися з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 60, 212 -215, 205, 210 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Провадження в справі за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа - старший державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2, на дії державного виконавця та скасування постанови - закрити.

Повідомити заявнику, що його позовні вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта