Провадження № 2/554/321/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАНИ

21 квітня 2017 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого-судді Чуванової А.М.

при секретарях: Мороз Ю.Є.(Юркіній), ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовними заявами ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю; третя особа: ОСОБА_4; та ОСОБА_3 до територіальної громади в особі ОСОБА_5 міської ради про визнання права власності на спадкове майно; третя особа: Перша полтавська державна нотаріальна контора,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності за набувальною давністю на 8/25 частку житлового будинку №53, розташованого у м.Полтаві по вул.Клари Цеткін, що належала ОСОБА_6, померлій 28.02.1998 року. В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що починаючи з 1997 року вона разом зі своїми дітьми проживає у частині (8/25) будинку №53 за адресою: м.Полтава вул..Клари Цеткін, що належала ОСОБА_6. Підставою початку користування цим майном у 1997 році стала угода між позивачем та ОСОБА_6 про догляд та піклування за останньою, а також ведення спільного господарства. 28.02.1998 року ОСОБА_6 померла. Позивач продовжила вести господарство, доглядати за майном (часткою житлового будинку), сплачувала комунальні платежі. На сьогодні ОСОБА_2 продовжує проживати у вказаному житловому будинку, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт. Інші особи, які мали б право на дане нерухоме майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_6, не відомі.

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, в якому просив встановити факт, що місце відкриття спадщини після смерті 28.02.1998 року ОСОБА_7 є її останнє місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 3-ою ОСОБА_5 держнотконторою 24.11.1993 року за реєстром №1-2564, після смерті 28.02.1998 року ОСОБА_7, на 8/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованих по вул..Цеткін Клари,53 у м.Полтаві, які належали померлій на підставі договору дарування, посвідченого 1-ою ОСОБА_5 держнотконторою 06.01.1959 року за №2-137, та право власності на 4/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованих по вул.Цеткін Клари,53 у м.Полтаві, які ОСОБА_6 фактично прийняла, але юридично не переоформила згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_5 державної нотаріальної контори 08.05.1950 року за №22230/7 після смерті 31.07.1966 року ОСОБА_8, які належали померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою 02.06.1944 року за №11510/7. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 28.02.1998 року померла ОСОБА_7, яка постійно проживала ІНФОРМАЦІЯ_2. Після її смерті залишилося спадкове майно: 8/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованих по вул..Цеткін Клари,53 у м.Полтаві, які належали померлій на підставі договору дарування, посвідченого 1-ою ОСОБА_5 держнотконторою 06.01.1959 року за №2-137. Спадкоємцем її майна згідно заповіту, посвідченого 3-ою ОСОБА_5 держнотконторою 24.11.1993 року за реєстром №1-2564 є ОСОБА_3, інші спадкоємці відсутні. Під час оформлення спадщини позивачу стало відомо, що після померлої 31.07.1966 року ОСОБА_8, спадкоємцями її майна відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_5 державної нотаріальної контори 08.05.1950 року за №22230/7 є ОСОБА_6 та ОСОБА_9.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 11.01.1968 року нотаріусом першої ОСОБА_5 держнотконтори за реєстром №1-180, ОСОБА_9 після смерті 31.07.1966 року ОСОБА_8 переоформила свої спадкові права на 5/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованих по вул..Цеткін Клари,53 у м.Полтаві, а інші 4/50 частини, спадкоємцем яких є ОСОБА_6, яку вона фактично прийняла, але юридично не переоформила своїх спадкових прав, залишились відкритими, відповідно до матеріалів цієї спадкової справи.

Таким чином, ОСОБА_6 на час смерті ОСОБА_8 уже була володільцем 8/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованих по вул..Цеткін Клари,53у м.Полтаві, які належалии їй на підставі договору дарування від 06.01.1959 року, а тому користуючись своєю часткою житлового будинку, яка не була розподілена із 9/50 частинами житлового будинку, що належали померлій 31.07.1966 року ОСОБА_8, ОСОБА_6 фактично вступила в управління і володіння цим спадковим майном. Отже, ОСОБА_3 є спадкоємцем майна ОСОБА_6 і на 4/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованих по вул..Цеткін Клари,53 у м.Полтаві, які спадкодавець фактично прийняла, але юридично не оформила своїх спадкових прав. Інші спадкоємці відсутні. Проте оформити спадок на даний час позивач не може, оскільки державним нотаріусом першої ОСОБА_5 держнотконтори йому в цьому відмолено через неособисте звернення, відсутність документів.

Ухвалами суду від 02.02.2016 року (т.1 а.с.113,114) до справи залучено третіх осіб: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю; треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, обєднано в одне провадження з цивільною справою за позовною заявою ОСОБА_3 до територіальної громади в особі ОСОБА_5 міської ради про визнання права власності на спадкове майно; третя особа: Перша полтавська державна нотаріальна контора.

Ухвалою суду від 30.03.2016 року (т.1 а.с.137) за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 було замінено відповідача ОСОБА_5 міську раду належним відповідачем ОСОБА_3.

Ухвалою суду від 13.12.2016 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_3 залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позов підтримала, пояснила, що з вересня 1997 року вона проживає в будинку по вул..Клари Цеткін,53/2, її туди з дітьми поселив ОСОБА_3, а з 1998 року вона жила в буд.№53/1 у ОСОБА_7, доглядала за нею, домовленостей з нею не було, вона зненацька померла. Вона знала, що будинок по 1/2 частці належить ОСОБА_7 та батьку відповідача. Письмових угод з ОСОБА_3 не було, він взяв у неї гроші і обіцяв продати будинок їй.

Представник позивача ОСОБА_10 в судовому засіданні позов підтримав. Пояснив, що ОСОБА_3 не дотримався порядку отримання спадщини, немає даних про звернення його до нотаріуса за оформленням спадщини. ОСОБА_2 вселилася з дозволу померлої ОСОБА_7, угода між ними про піклування була усною. ОСОБА_3 не просив повернути майно, тому є всі підстави для задоволення позову ОСОБА_2

Представник відповідача ОСОБА_11 в судовому засіданні позов ОСОБА_2 не визнав, просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 повністю. Пояснив, що ОСОБА_2 не добросовісно заволоділа майном, вона знала, що 8/25 належать ОСОБА_3. ОСОБА_3 ще з 1997 року звертався в міліцію про виселення ОСОБА_2 Відповідач прийняв спадщину, він володілець майна і позивач про це знала. ОСОБА_3 прийняв спадщину та має право як на 8/25 так і на 4/50 частини будинку, звертався до нотаріуса з приводу оформлення спадку, але йому відмовили, бо відсутні правовстановлюючі документи.

Представник відповідача територіальної громади в особі ОСОБА_5 міської ради до суду не зявився, відповідач надіслав клопотання про розгляд справи у відсутність свого представника та, враховуючи наявність заповіту, при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_2 та просила задовольнити позов ОСОБА_3

Третя особа Перша полтавська державна нотаріальна контора просила справу розглянути у відсутність свого представника, при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Заслухавши осіб, які брали участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а позов ОСОБА_3задовольнити повністю з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з положень ст.ст. 59-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, на підставі належних та допустимих доказів.

Згідно зі ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Враховуючи зміст вимог ст. 344 ЦК України, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, безтитульність, відкритість та безперервність володіння; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно позовних вимог, ОСОБА_2 починаючи з 1997 року разом зі своїми дітьми проживає у частині (8/25) будинку №53 за адресою: м.Полтава вул..Клари Цеткін, що належала ОСОБА_6 Підставою початку користування цим майном у 1997 році стала угода між позивачем та ОСОБА_6 про догляд та піклування за останньою, а також ведення спільного господарства. 28.02.1998 року ОСОБА_6 померла. Позивач продовжила вести господарство, доглядати за майном (часткою житлового будинку), сплачувала комунальні платежі.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

З огляду на положення статті 344 ЦК України та роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об'єктивно чужою, володілець суб'єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років.

Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не повинен знати і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, а також обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

В судовому засіданні, зокрема із показів позивача, було встановлено, що з дозволу ОСОБА_3 ОСОБА_2 з дітьми зайняла приміщення житлового будинку по вул..Клари Цеткін,53 в м.Полтаві, при вселенні ОСОБА_2 було відомо, що будинок належав ОСОБА_7 та батьку відповідача. Позивач намагалася придбати будинок, проте жодних письмових угод у неї з власниками будинку не укладалося.

Слід також зазначити, що спірне домоволодіння належить співвласникам в частках, але будинок не було розділено в натурі на квартири.

Згідно листа-відповіді Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області від 20.01.1999 року вбачається, що ОСОБА_3 звертався до правоохоронних органів по факту неправомірного вселення ОСОБА_2 в кв.1 (т.2 а.с.70).

Суд вважає, що позивачем ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що при заволодінні чужим майном вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на спірну частину домоволодіння за набувальною давністю.

Тому, суд приходить до висновку, що при заволодінні нерухомим майном по вул. Цеткін Клари,53 в м.Полтаві, позивачці ОСОБА_2 було достеменно відомо, що у неї відсутні правові підстави для набуття права власності на цей будинок, оскільки померли співвласники його та наявний спадкоємець померлих.

В даному випадку відсутні складові умови набуття права власності за набувальною давністю, як добросовісне заволодіння чужим майном, так і безперервне та відкрите володіння ним.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м. Рим 04.11.1950 року, що набрала чинності для України з 11.09.1997 року, яка є складовою її правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України. Ця норма міжнародної Конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головними з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41).

У звязку із чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності за набувальною давністю на 8/25 частку житлового будинку №53, розташованого у м.Полтаві по вул..Клари Цеткін, задоволенню не підлягають.

Слід також зазначити, що покази свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 про те, що ОСОБА_3 надав житло ОСОБА_2, взяв гроші та обіцяв переписати будинок, вона оплачувала за утримання будинку, робила ремонти жодним чином не спростовують зазначених висновків суду.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 до територіальної громади в особі ОСОБА_5 міської ради про визнання права власності на спадкове майно суд приходить до наступного.

Судом установлено, що 28.02.1998 року померла ОСОБА_7 (т.1 а.с.10). Після її смерті залишилося спадкове майно: 8/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованих по вул..Цеткін Клари,53 у м.Полтаві, які належали померлій на підставі договору дарування, посвідченого 1-ою ОСОБА_5 держнотконторою 06.01.1959 року за №2-137 (т. 1 а.с.14-15). Спадкоємцем її майна згідно заповіту, посвідченого 3-ою ОСОБА_5 держнотконторою 24.11.1993 року за реєстром №1-2564 є ОСОБА_3 (т.1 а.с.13).

Згідно технічного паспорту (т.1 а.с.11-15) будинок №53 по вул.Цеткін Клари належить співвласникам на праві часткової власності; згідно відомостей з реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.16) ОСОБА_6 належить 8/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованих по вул..Цеткін Клари,53 у м.Полтаві, які належали померлій на підставі договору дарування, посвідченого 1-ою ОСОБА_5 держнотконторою 06.01.1959 року за №2-137.

Після померлої 31.07.1966 року ОСОБА_8 (т.1 а.с.153), спадкоємцями її майна відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_5 державної нотаріальної контори 08.05.1950 року за №22230/7 є ОСОБА_6 та ОСОБА_9 (т.1 а.с.18).

Відповідно довідки Полтавського міжміського бюро технічної інвентаризації (т.1 а.с.245) частка ОСОБА_8, згідно свідоцтва про право на спадкування, виданого ОСОБА_5 держнотконторою 02.06.1944 року, в будинку по вул..К.Цеткін,53 в м.Полтаві становить - 9/50.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 11.01.1968 року нотаріусом першої ОСОБА_5 держнотконтори за реєстром №1-180, ОСОБА_9 після смерті 31.07.1966 року ОСОБА_8 переоформила свої спадкові права на 5/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованих по вул..Цеткін Клари,53 у м.Полтаві, а інші 4/50 частини, спадкоємцем яких є ОСОБА_6, яку вона фактично прийняла, але юридично не переоформила своїх спадкових прав, залишились відкритими (т.1 а.с.17).

За змістом ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦПК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 04.02.2016 року (т.2 а.с.73-74) встановлено факт родинних відносин: що ОСОБА_3 є племінником померлої 28.02.1998 року ОСОБА_7; місце відкриття спадщини після смерті 28.02.1998 року ОСОБА_7 є її останнє місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Зі спадкової справи №342/1998, заведеної 26.08.1998 року Першю полтавською державною нотаріальною конторою, вбачається, що після смерті 28.02.1998 року ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся ОСОБА_3 (т.2 а.с.130).

Із спадкової справи після померлої 31.07.1966 року ОСОБА_8 (т.1 а.с.228-238) вбачається, що ОСОБА_9 прийняла спадщину згідно заповіту від 08.05.1950 року на 5/50 частин житлового будинку по вул..К.Цеткін,53 в м.Полтаві.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 7 від 30.05.2008 року " Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно постанови від 05.01.2017 року (т.2 а.с.129) державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на заявлене спадкове майно, в звязку з тим, що не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини, та те, що відповідачем не були спростовані вимоги позивача, суд вважає доведеними позовні вимоги ОСОБА_3, такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,60,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.344,1235,1268 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю; третя особа: ОСОБА_4 - відмовити.

Позов ОСОБА_3 до територіальної громади в особі ОСОБА_5 міської ради про визнання права власності на спадкове майно; третя особа: Перша полтавська державна нотаріальна контора, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 3-ою ОСОБА_5 держнотконторою 24.11.1993 року за реєстром №1-2564, після смерті 28.02.1998 року ОСОБА_7, на 8/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованих по вул..Цеткін Клари,53 у м.Полтаві, які належали померлій на підставі договору дарування , посвідченого 1-ою ОСОБА_5 держнотконторою 06.01.1959 року за №2-137, та право власності на 4/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованих по вул.Цеткін Клари,53 у м.Полтаві, які ОСОБА_6 фактично прийняла, але юридично не переоформила згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_5 державної нотаріальної контори 08.05.1950 року за №22230/7 після смерті 31.07.1966 року ОСОБА_8, які належали померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою 02.06.1944 року за №11510/7.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.М.Чуванова