Справа № 730/1025/16-ц Провадження № 22-ц/795/123/2017 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції -Луговець О. А. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року м.Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки А.А.
суддів:Лакізи Г.П., Харечко Л.К.
при секретарі:Халимон Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю "БМ-АГРО" про визнання незаконним наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 24.11.2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю "БМ-АГРО" про визнання незаконним наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого ним позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. ОСОБА_5 вказує, що 28.07.2016 року відповідно до наказу №10 ТОВ''БМ-АГРО'' його було звільнено з роботи за власним бажанням (стаття 38 КЗпП України). При ознайомленні з даним наказом ОСОБА_5 вчинив застереження ''не згоден''. При цьому ОСОБА_5 вказує, що відповідач порушив норми трудового законодавства при звільненні його з роботи, оскільки ОСОБА_5 не писав заяви про звільнення його з роботи за власним бажанням. За результатами звернення ОСОБА_5 з даного приводу до Управління Держпраці в Чернігівській області він отримав відповідь, з якої вбачається, що проведеною перевіркою встановлено порушення трудового законодавства при його звільненні, оскільки позивача було звільнено з роботи за власним бажанням без наявності його відповідної заяви. ОСОБА_5 зазначає, що вказаною перевіркою також було встановлено порушення відповідачем норм трудового законодавства в частині нарахування та виплати заробітної плати. За наслідками проведеної перевірки, як вказує ОСОБА_5, директору ТОВ ''БМ-АГРО'' було видано припис про усунення виявлених порушень та складено адміністративний протокол. Разом з тим, Управлінням Держпраці у Чернігівській області позивачу було роз'яснено, що механізм поновлення порушених трудових прав працівників відноситься до компетенції судів, і лише вони мають право ухвалювати відповідні рішення з даних питань. Також ОСОБА_5 зазначає, що він є людиною, яка не обізнана в юридичних питаннях, тому, отримавши 19.10.2016 року відповідь Управління Держпраці у Чернігівській області, витратив певний час на пошук фахівця, який допоміг скласти заяву до суду, яка була подана 26.10.2016 року. За даних обставин ОСОБА_5 вважає, що суд першої інстанції мав поновити йому строк звернення до суду, а відмова судом у задоволенні вимог заявленого позову саме з підстав пропуску строку звернення до суду є передчасною.

У запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ ''БМ-АГРО'' просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_5 у зв'язку з її безпідставністю та залишити без змін рішення суду першої інстанції, яке судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_5, представник відповідача, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.82,83), не з'явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі положень статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - залишенню без змін, з наступних підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_5 відповідно до наказу №6 від 14.09.2015 року було прийнято на посаду сторожа ТОВ ''БМ-АГРО'' (а.с.24- 24 зворот).

Наказом ТОВ ''БМ-АГРО'' №10 від 28.07.2016 року ОСОБА_5 було звільнено з посади сторожа ферми №2 ТОВ "БМ-АГРО" згідно статті 38 КЗпП України (за власним бажанням) (а.с.6).Як вбачається з даного наказу, ОСОБА_5 із зазначеним наказом ознайомлений 29.07.2016 року, що підтверджується його особистим підписом у даному наказі, із застереженням ''не згоден'' (а.с.6).

Як вбачається із заяви ОСОБА_5 №8 від 15.07.2016 року, ОСОБА_5 просив звільнити його з роботи за угодою сторін. При цьому на вказаній заяві позивача мається візуюча резолюція роботодавця від 15.07.2016 року: "В наказ ст.38 КЗпП України з 28.07.2016 р. " (а.с.32).

В ході судового розгляду даної справи судом першої інстанції було встановлено, що інших заяв з приводу звільнення, в тому числі, і за власним бажанням, позивач не подавав.

26.08.2016 року ОСОБА_5 звернувся до Управління Держпраці у Чернігівській області з відповідною заявою про порушення трудового законодавства (а.с.30).

Актом перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №25-07-012/492 від 14.09.2016 року було встановлено, зокрема, порушення вимог трудового законодавства при звільненні ОСОБА_5 (а.с.47-57). У зв'язку із зазначеними обставинами Управлінням Держпраці у Чернігівській області за результатами проведеної перевірки відносно директора ТОВ ''БМ-АГРО" ОСОБА_6 було складено адміністративний протокол за ч.1 статті 41 КУпАП, а також йому було видано припис №25-07-012/492-327 від 14.09.2016 року про усунення виявлених порушень норм трудового законодавства (а.с.43-45).

Постановою Варвинського районного суду Чернігівської області від 06.10.2016 року ОСОБА_6- директора ТОВ''БМ-АГРО" було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.41 КУпАП (а.с.46).

За даних обставин судом першої інстанції було встановлено наявність факту порушення трудових прав позивача ОСОБА_5 відповідачем, оскільки вказана обставина підтверджується належними та допустимими доказами по справі, в розумінні приписів статей 58, 59 ЦПК України.

Вирішуючи питання щодо можливості поновлення ОСОБА_5 строку звернення до суду з даним позовом, суд першої інстанції прийшов до висновку, що зазначений строк ОСОБА_5 пропущено без поважних причин. При цьому суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що чинне законодавство не містить в собі відповідних норм, які б передбачали, що звернення до територіального Управління Держпраці, тривалий пошук фахівця-юриста є перешкодою для звернення з позовом до суду. Також судом першої інстанції до уваги було прийнято і ту обставину, що про порушення своїх прав при звільненні позивач дізнався 29.07.2016 року, висловивши свою незгоду з наказом про звільнення, у зв'язку з чим позивач мав достатньо часу і можливостей (на лікуванні і у відрядженні не перебував, знаходився вдома) звернутися за наданням правової допомоги з даного питання. Проте, до суду першої інстанції з позовом ОСОБА_5 звернувся 26.10.2016 року, тобто з пропуском майже тримісячного строку. Заява до Управління Держпраці у Чернігівській області позивачем була подана 26.08.2016 року (а.с.30), тобто після спливу близько одного місяця від дня ознайомлення позивача з оспорюваним наказом. Крім того, на думку суду першої інстанції, істотне значення має і та обставина, що позивач фактично не мав наміру продовжувати трудові правовідносини з відповідачем, при цьому його цікавила лише така підстава припинення трудового договору, як ''угода сторін", оскільки така підстава звільнення у порівнянні зі звільненням ''за власним бажанням" надає позивачу відповідні права (привілеї) для постановки на облік у центрі зайнятості та отриманні допомоги по безробіттю.

Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку відносно того, що хоча позивача і було звільнено з роботи з порушенням вимог трудового законодавства, проте, позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, при цьому ОСОБА_5 не представлено суду належних та допустимих доказів, в розумінні статей 58, 59 ЦПК України, на підтвердження поважності причин пропуску ним вказаного строку. За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для поновлення позивачу пропущеного строку звернення до суду з даним позовом. Як вбачається з оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд зазначив, що у зв'язку із вказаними обставинами позов ОСОБА_5 не підлягає задоволенню саме з підстав пропуску позивачем без поважних причин строку звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності вказаного висновку рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Доводи апеляційної скарги про наявність поважних причин для поновлення судом строку звернення до суду з даним позовом, всупереч вимогам статті 60 ЦПК України, не підтверджені належними та допустимими доказами, в розумінні статей 58, 59 ЦПК України. Відповідно до приписів ч.1, ч.4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Твердження апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції необґрунтовано не поновив позивачу пропущений ним строк звернення до суду з даним позовом, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Оскільки відповідно до приписів статті 234 КЗпП України, роз'яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року ''Про практику розгляду судами трудових спорів'' (з наступними змінами), пропущений строк звернення до суду з позовом може бути поновлений судом лише з поважних причин; у рішенні суд має навести мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Судом першої інстанції обгрунтовано зазначено в оскаржуваному рішенні, що позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів, в розумінні статей 58, 59 ЦПК України, щодо наявності поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду за вирішенням даного трудового спору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції відносно того, що причини, за яких ОСОБА_5 пропустив строк звернення до суду з даним позовом, не можна вважати поважними, оскільки чинне законодавство не містить норм, які б передбачали, що звернення до територіального Управління Держпраці, тривалий пошук фахівця-юриста є перешкодами або поважними причинами пропуску строку звернення до суду. Судом першої інстанції при вирішенні данного спору також прийнято до уваги, що про порушення своїх прав при звільненні ОСОБА_5 дізнався 29.07.2016 року, висловивши свою незгоду з наказом, у зв'язку з чим мав достатньо часу і можливостей (на лікуванні і у відрядженні не перебував, знаходився вдома) звернутися за правовою допомогою з даного питання. Проте, позов до суду першої інстанції ОСОБА_5 подав 26.10.2016 року, тобто з пропуском майже тримісячного строку. Заява до Управління Держпраці у Чернігівській області позивачем була подана 26.08.2016 року (а.с.30), тобто після спливу близько одного місяця від дня ознайомлення позивача з оспорюваним наказом. Крім того, суд першої інстанції зазначив в оскаржуваному рішенні, що істотне значення має і та обставина, що позивач фактично не мав наміру продовжувати трудові правовідносини з відповідачем, звертаючись до нього 15.07.2016 року із заявою про звільнення з роботи за угодою сторін (а.с.32).

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: