10 жовтня 2017 року м. Київ
Суддя Верховного Суду України Гуменюк В.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2017 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпродзержинського РЕМ Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит експрес Юкрейн Ел.Ел.Сі» про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди,
ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із зазначеною заявою, яка не відповідала вимогам статті 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у якій містилося клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання заяви про перегляд судових рішень.
Ухвалою судді Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання заяви про перегляд судових рішень відмовлено; заяву про перегляд судових рішень залишено без руху та надано заявникові строк для усунення недоліків заяви, а саме для надання: копій різних за змістом судових рішень суду (судів) касаційної інстанції на підтвердження подання заяви з підстав, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 355 ЦПК України; копії постанови (судового рішення) Верховного Суду України, ухваленої в порядку перегляду судових рішень (Глава 3 Розділу V ЦПК України) на підтвердження подання заяви з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України; оригіналу документу про сплату судового збору.
6 жовтня 2017 року до Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду України Гуменюка В.І., у якій також містилося клопотання про звільнення заявника від сплати судового збору за подання заяви про перегляд судових рішень.
Наявні обставини свідчать про необхідність продовжити ОСОБА_1 строк до 24 жовтня 2017 року для усунення вказаних недоліків.
Так, заявник подав заяву з підстав, передбачених пунктами 1, 2 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.
Відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України заявникові на підтвердження подання заяви з підстав, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 355 ЦПК України, слід надати копії різних за змістом судових рішень суду (судів) касаційної інстанції.
Згідно з вимогами пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України заявникові на підтвердження подання заяви з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, слід надати копію постанови (судового рішення) Верховного Суду України, ухваленої в порядку перегляду судових рішень (Глава 3 Розділу V ЦПК України).
У заяві ОСОБА_1 також містилося клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання заяви про перегляд судових рішень.
В обґрунтування зазначеної заяви ОСОБА_1 посилається на положення, зокрема Конституції України та Закону України «Про захист прав споживачів».
Проаналізувавши зазначені положення законодавства, не знаходжу підстав для його задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1 Закон України № 3674-VI від 8 липня 2011 року «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
За правилами статей 79, пункту п'ятого статті 119, частини другої статті 297, частини другої статті 328, абзацу третього частини першої статті 358 ЦПК України судовий збір належить до судових витрат, пов'язаних з розглядом судової справ, які несуть сторони в судах усіх рівнів, зокрема при розгляді позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги чи заяви про перегляд судових рішень (Верховний Суд України).
Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене Законом № 3674-VI (стаття друга цього Закону).
Сплата судового збору особами, які звертаються до суду - це процесуальний обов'язок, який визначається нормами цивільного процесуального закону (ЦПК України) та Закону № 3674-VI. При цьому процесуальна норма частини другої статті 79 ЦПК України є бланкетною і в частині визначення розміру судового збору, порядку його сплати, повернення і звільнення від сплати відсилає до окремого закону, зокрема Закону № 3674-VI.
Об'єкти сплати судового збору, тобто процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у статті 3 Закону № 3674-VI.
Такими об'єктами є процесуальні документи, які особа подає до суду (позовна заява, апеляційна чи касаційна скарга, заява про перегляд судового рішення тощо). Так само ця норма визначає процесуальні документи, за подання яких судовий збір не справляється ( частина друга статті третьої цього Закону)
Стосовно документів, за подання яких судовий збір справляється, стаття 4 Закону України «Про судовий збір» установлює розміри ставок судового збору. При цьому розміри ставок судового збору так само залежать від характеристики об'єкта справляння - позовна заява, скарга чи інша заява (в деяких випадках - у поєднанні з характеристикою суб'єкта, який звертається до суду).
Пільги щодо сплати судового збору визначені статтею 5 Закону України «Про судовий збір». При цьому передбачені в цій статті особи, які мають пільги щодо сплати судового збору, звільняються від його сплати під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, про що прямо зазначено в абзаці першому частини першої статті 5 цього Закону.
Пункт сьомий статті п'ятої Закону № 3674-VI у первісній редакції передбачав звільнення від сплати судового збору споживачів за позовами, пов'язаними з порушенням їхніх прав.
Одночасно частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якою споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.
Разом з тим від часу прийняття Закону України «Про судовий збір» до нього неодноразово вносилися зміни.
Найпомітніші зміни відбулися внаслідок прийняття Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» (далі - Закон № 484-VIII).
Законом № 484-VIII суттєво підвищено ставки судового збору, а також одночасно значно скорочено перелік суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору (відповідно викладено в новій редакції і статті 4, 5 Закону України «Про судовий збір)».
Так, Законом № 484-VIII стаття п'ята викладена у новій редакції, відповідно до якої особи, які зазначені у цій статті звільняються від сплати судового збору у всіх судових інстанціях відповідно до зазначеного у ній переліку.
За змістом цієї норми Закону з переліку осіб, звільнених від сплати судового збору, такі особи як споживачі виключені.
Зазначений перелік є вичерпним щодо сплати судового збору у всіх судових інстанціях.
Разом з тим зміни в чинній редакції частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав не внесено а тому після набрання чинності Закону № 484-VIII спостерігається збіг темпоральної (часової) та змістовної (сутнісної) колізій правових норм одного й того ж рівня.
Так, Закон № 484-VIII є спеціальним законом у питаннях звільнення від сплати судового збору. Стаття п'ята цього Закону передбачала безумовне звільнення від сплати судового збору споживачів, але внаслідок викладення статті 5 цього Закону в новій редакції згідно із Законом № 484-VIII споживачі на сьогодні відсутні в переліку осіб, що мають пільги щодо сплати судового збору у всіх судових інстанціях.
При цьому частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», який є спеціальним законом саме в цій сфері захисту прав споживачів звільняє споживачів від сплати судового збору за подання позову на захист своїх порушених прав
Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів» підтверджує можливість судового захисту прав споживачів, передбачених законодавством і встановлює певні особливості судового захисту прав споживачів, однією з яких є звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. У регулюванні сплати судового збору положення зазначеної норми права є спеціальними до положень статті п'ятої Закону № 3674-VI, оскільки остання загалом урегульовує питання звільнення різних суб'єктів звернення до суду від сплати судового збору за різні процесуальні дії ( об'єкти сплати судового збору) в судах усіх інстанцій. У цьому Законі не йдеться про звільнення споживачів від оплати судового збору загалом за подання до суду будь-якої інстанції будь-якого з об'єктів справляння судового збору.
Разом з тим застосовувати частину третю статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» обов'язково слід у системному зв'язку з нормами статей 1-6 Закону № 3674-VI, тобто враховуючи характеристику об'єкта справляння судового збору та з урахуванням правил врегулювання темпоральної колізії, зокрема правила відповідно до якого пізніше прийнятий закон відміняє закон, якій був прийнятий раніше.
Як уже зазначалося вище, статті 3 і 4 Закону № 3674-VI визначають, що об'єктом справляння судового збору є процесуальний документ - позовна заява, інша заява, апеляційна, касаційна скарги, заява про перегляд судового рішення Верховним Судом України тощо. Розмір ставки судового збору так само залежить передусім від об'єкта справляння судового збору.
Аналізуючи норму частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у її системному зв'язку з положеннями статей 1-6 Закону № 3674-VI, зокрема статті п'ятої зазначеного закону в редакції Закону № 484-VIII, слід дійти до висновку, що споживач, право якого порушене і який у зв'язку саме з цим подає позов, відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», звільняється від сплати судового збору за подання саме позовної заяви до суду першої інстанції, та має обов'язок щодо сплати судового збору при вчинені відповідних дій у всіх інших судових інстанціях та у Верховному Суді України.
Оскільки споживач не звільняється від сплати судового збору за подання до суду інших документів як окремих об'єктів справляння судового збору, зокрема апеляційної, касаційної скарг, заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України, то в таких випадках він зобов'язаний сплатити судовий збір у розмірі ставки, визначеної відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір».
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року (справа № 359/3241/16-ц).
Таким чином, відповідно до статті 358 ЦПК України до заяви про перегляд судових рішень додається документ про сплату судового збору. У матеріалах, доданих до заяви ОСОБА_1 про перегляд судових рішень, такий документ відсутній.
За подання заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України підлягає сплаті судовий збір у розмірі 130 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (підпункт 8 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).
Згідно із частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Розмір ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви майнового характеру, визначено підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 указаного Закону (у редакції, чинній на момент подання позовної заяви) - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати; згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру розмір ставки судового збору складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати; позовної заяви про відшкодування моральної шкоди - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (підпункт 5 пункту 1 частини другої статті 4 цього Закону).
На адресу Верховного Суду України слід надіслати оригінал документу про сплату судового збору.
Згідно з частиною другою статті 359 ЦПК України у разі встановлення, що заяву подано без додержання вимог статей 357 та 358 цього Кодексу, заявник письмово повідомляється про недоліки заяви та строк, протягом якого він зобов'язаний їх усунути.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 359 ЦПК України заява повертається заявнику, якщо заяву подано без додержання вимог статей 357 та 358 цього Кодексу і заявник не усунув недоліки протягом установленого строку.
Керуючись статтями 358, 359 ЦПК України,
Продовжити ОСОБА_1 строк на усунення недоліків заяви про перегляд судових рішень з 20 вересня 2017 року по 24 жовтня 2017 року.
Роз'яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали заява буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду України В.І. Гуменюк