АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Журавська О.В.
Справа №754/5947/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Чобіток А.О.

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 серпня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», треті особи: ОСОБА_2, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голубнича ОльгаВасилівна, про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А

У квітні 2015 року ПАТ «Альфа-банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

У мотивування вимог посилалося на те, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

В свою чергу, 15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором.

Згідно зазначених договорів відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 2706/0208/71-076 від 19.02.2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3

19.02.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 2706/0208/71-076, за умовами якого банком надано позичальнику грошові кошти в сумі 84 000,00 дол. США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 19.02.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 2706/0208/71-076-Р-1.

У порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов'язанні належним чином не виконав, в результаті чого станом на 01.04.2015 року має заборгованість в розмірі 720519,59 грн., з яких: 694704,78 грн - заборгованість за кредитом; 23988,65 грн. - заборгованість по відсотках; 1826,16 грн. - пеня.

З огляду на наведене, просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь заборгованість в розмірі 720519,59 грн.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Омега Банк», ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Сведбанк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки.

Свої зустрічні вимоги обґрунтовувала тим, що єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Використання іноземної валюти як засобу платежу можливе лише за наявності індивідуальної ліцензії, тому ВАТ «Сведбанк» не мав права здійснювати операції в іноземній валюті та укладати даний кредитний договір в іноземній валюті. Відповідно й договір Іпотеки, який є похідним від кредитного договору також має бути визнаний недійсним.

Враховуючи наведене, просила суд визнати недійсними з моменту їх укладання кредитний договір № 2706/0208/71-076 та договір іпотеки № 2706/0208/71-076-Z-1, укладені 19 лютого 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 серпня 2017 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», треті особи: ОСОБА_2, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голубнича ОльгаВасилівна, про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги банку задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що на даний час усі права кредитора за даним договором належать йому, оскільки відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 2706/0208/71-076 від 19.02.2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Договір факторингу від 15.06.2012 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» не визнавався недійсним за рішенням суду, отже є чинним. Крім того, судом не було витребувано додаткових доказів на підтвердження повноважень особи, яка його підписала, або ж оригіналу вказаного договору для огляду.

Зауважує, що в розрахунку заборгованості вірно вказаний розмір заборгованості, враховуючи залишок по кредиту, відсотки та пеню, тому висновок суду про те, що даний розрахунок є неналежним доказом розміру заборгованості є хибним.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити, включивши до мотивувальної частини рішення посилання на те, що: « …як підтверджується матеріалами справи внаслідок укладання між кредитором та позичальником Додаткової Угоди №1 до Кредитного договору відбувалася зміна зобов'язання за зазначеним кредитним договором без згоди на це поручителя , внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Крім цього строк для пред'явлення вимог до поручителя сплив, а тому порука ОСОБА_2 припинилася на підставі норм ст. 559 Цивільного Кодексу України». В іншій частині рішення суду просить залишити без змін.

Зазначає, що Додатковою Угодою №1 до Кредитного Договору якою змінено зобов'язання та встановлено нову процентну ставку за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних на відміну від зазначеного в договорі поруки 9,5 % річних. Будь-яких змін при цьому до договору поруки не вносилося. Оскільки без його згоди збільшився обсяг його відповідальності, тому порука є припиненою.

Крім того, 05.09.2013 року банк звернувся до позичальника з вимогою про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, проте з позовом звернувся лише в квітні 2015 року, що свідчить про пропуск шестимісячного строку пред'явлення вимог до поручителя, визначеного ч.4 ст.559 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги не підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості суд першої інстанції підставно виходив з недоведеності вимог, виходячи з наступного.

19.02.2008 р. між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №2706/0208/71-076, згідно з умовами якого позичальнику банком надано кредит в розмірі 84 000 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,5 % на рік, строком до 19.02.2038 р. (а.с.5-10 т.1)

Додатковою угодою №1 від 19.02.2008 р. до вказаного вище кредитного договору сторони домовились, що у випадку припинення трудових відносин позичальника з банком сторони досягли згоди вважати настання таких обставин істотною зміною обставин, якими сторони керувались при визначенні розміру процентної ставки при укладанні цього договору. У цьому випадку Сторони досягли взаємної згоди без укладанні будь-якої додаткової угоди до цього договору встановити відсоткову ставку на рівні 12, 5 % річних з дня наступного за днем звільнення. (а.с.11 т.1)

У відповідності до Договорів про внесення змін та доповнень №2 та №3 від 26.01.2009 року та від 21.04.2009 року відповідно, сторони домовились змінити розмір процентної ставки, зазначений в п. 1.3 Кредитного договору та встановити нову ставку за Кредитним договором в розмірі 7, 5 % річних. Строк дії процентної ставки у відповідності до вказаних договорів становив з 26.01.2009 року по 26.04.2009 року та з 27.04.2009 року по 25.05.2009 року. Після закінчення вказаних строків процентна ставка за кредитним договором встановлюється в розмірі 9, 5 % річних без укладання будь-якого договору до Кредитного договору. (а.с.12,13 т.1)

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором 19.02.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №2706/0208/71-076-Р-1, у відповідності до якого поручитель несе солідарну відповідальність за невиконання ОСОБА_3 умов кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст.553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

25.05.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. (а.с.37 т.1)

В подальшому, 15.06.2012 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. (а.с.30-36 т.1)

Звертаючись до суду з даним позовом ПАТ «Альфа-Банк» посилалося на те, що на підставі вказаних договорів відбулось відступлення права вимоги за Кредитним договором від 19.02.2008 р. №2706/0208/71-076, й банк як новий кредитор у зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором звернувся з позовом про солідарне стягнення заборгованості з позичальника та поручителя, яка станом на 01.04.2015 року становить 720519,59 грн.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.57 ЦПК України).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, факт відступлення права вимоги не оспорювався сторонами по справі, разом з тим витяг з Додатку №1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 р. підписаний ОСОБА_5, який є Начальником управління юридичного стягнення Департаменту стягнення кредитів ПАТ «Альфа-Банк», проте доказів зайняття вказаною особою зазначеної посади та права останнього підписувати такі витяги суду надано не було. (а.с.38 т.1)

Крім того, Витяг не містить інформації щодо розміру заборгованості, право вимоги щодо якої передано позивачу, що унеможливлює встановлення заборгованості позичальника за тілом кредиту та по відсотках з 19 лютого 2008 року до 18 червня 2012 року.

З висновку експерта від 13.04.2017 р. №2198 вбачається, що за результатами експертизи, в межах наявних матеріалів справи, не видалося можливим встановити розмір заборгованості за кредитним договором, повноту та своєчасність зарахування платежів у рахунок погашення заборгованості, правильність та достовірність розрахунку заборгованості в повному обсязі та відповідність суми заборгованості, у зв'язку з тим, що у розрахунку заборгованості відсутні розрахункові дані щодо утворення основної заборгованості, він не містить розрахункових даних щодо сплати коштів за основним боргом за період з 19.02.2008 р. по 18.06.2012 року, щодо нарахування та погашення відсотків по кредиту за вказаний період, відсутній рух коштів по рахунках, відсутні документальні підтвердження щодо обліку пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Також у висновку експерта зазначено, що планові щомісячні платежі погашення основного боргу за період з 18.06.2012 р. по 01.04.2015 р., наведені в розрахунку заборгованості не узгоджуються з розміром платежів (233 дол. США), передбаченим умовами договору.

Крім того, згідно квитанцій, наданих на експертизу, визначено, що деякі платежі позичальником було здійснено в гривні, проте серед матеріалів справи відсутня інформація щодо курсу, згідно якого банк приймав дані платежі на зарахування в погашення по кредитному договору. (а.с.128-145 т.2)

Також з наданих відповідачем квитанції вбачається сплата останнім коштів як по тілу кредиту так і по відсотках за період з 2008 року по червень 2012 року.

З розрахунку заборгованості є незрозумілим зазначення суми платежів за тілом кредиту в наданому позивачем Розрахунку, а саме в графі «Тіло кредиту «до сплати»» за періоди з 01.07.2012 по 01.11.2014 р. вказані суми, які значно перевищують розмір сум погашення заборгованості, що передбачені Графіком, а саме 233 дол. США, який є додатком до Кредитного договору.

В графі розрахунку «Заборгованість» по тілу кредиту інформація взагалі відсутня, а в графі «Всього» під Графою погашено вказано суму в розмірі 21 262, 65 дол. США, а під графою «Заборгованість» зазначено - 0.

У зв'язку з вказаним є неможливим встановити наявність заборгованості перед позивачем в розмірі 29 623, 19 дол. США.

Відповідно неможливо встановити заборгованість по відсотках, оскільки вона залежить від розміру заборгованості по тілу кредиту.

Щодо вказаних обставин позивачем не надано суду першої та апеляційної інстанцій обґрунтованих пояснень, належних та допустимих доказів.

Зазначеним вище спростовуються посилання представника позивача на те, що в розрахунку заборгованості вірно вказаний розмір заборгованості, враховуючи залишок по кредиту, відсотки та пеню.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наданий позивачем розрахунок є неналежним доказом заборгованості, останній містить суперечливі та незрозумілі дані.

Як суд першої інстанції, так і колегія суддів позбавлена можливості перевірити правильність нарахування заборгованості, оскільки позивачем не надано документ, який підтверджує порядок розщеплення внесених боржником коштів на погашення тіла кредиту, процентів та пені.

Надані відповідачем квитанції про погашення кредиту, містять дані лише про загальну суму внесених коштів і не містять даних про розмір їх зарахування на погашення тіла кредиту, пені та процентів.

Заперечуючи проти позову представники відповідачів посилаються на те, що заборгованості не існує.

Судом першої інстанції, на підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК України представнику позивача неодноразово роз'яснювався обов'язок надати належні та допустимі докази на підтвердження розміру заборгованості, проте зазначений обов'язок виконаний не був.

В суді апеляційної інстанції також оголошувалася перерва для надання доказів на підтвердження дійсності Витягу з Додатку №1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 р. підписаного ОСОБА_5, як начальником управління юридичного стягнення Департаменту стягнення кредитів ПАТ «Альфа-Банк», проте доказів зайняття вказаною особою зазначеної посади та права останнього підписувати такі витяги; розміру заборгованості за кредитним договором, зокрема за період з 19 лютого 2008 року до 18 червня 2012 року, ПАТ «Альфа-Банк» не надано.

Частиною 3 ст. 27 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Листом Верховного Суду України від 25 січня 2006 року №1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості, оскільки позивачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження заявлених вимог.

Щодо вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 про зміну рішення суду шляхом включення до мотивувальної частини рішення посилання на припинення поруки, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У силу ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції

ОСОБА_2 не звертався до суду першої інстанції з позовом (зустрічним) про визнання поруки такою, що припинена й така вимога судом першої інстанції не розглядалася.

Вимога про включення до мотивувальної частини рішення суду посилання на припинення поруки не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, якими не передбачено таке повноваження суду апеляційної інстанції.

Крім того, оскільки питання про стягнення заборгованості судом першої інстанції не вирішувалось, тому судом не вирішувалось питання про притягнення поручителя до відповідальності за порушення позичальником умов кредитного договору.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки не оскаржувалося та набрало законної сили.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 серпня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді А.О. Чобіток

М.І. Оніщук