АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2017року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 16 серпня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось з позовом до ОСОБА_2, як основного боржника за кредитною угодою, та ОСОБА_3, як фінансового поручителя, і просило винести рішення, яким солідарно з відповідачів стягнути на свою користь заборгованість, яка утворилась станом на 01.09.2016року, та становить: по тілу кредиту та відсоткам, у сумі 4.528,23 дол.США, що за курсом валют становить 129.053 грн.56 коп., а також пеню за прострочку сплати тіла кредиту та відсотків у сумі 9.272,1 грн.

Послався на те, що на підставі кредитного договору за №0 від 22.08.2007 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», в подальшому, у з»язку із зміною назви - ПАТ «УкрСиббанк», надав позичальнику ОСОБА_2 споживчий кредит у сумі 20.000 дол.США шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача під 12,4 % річних на термін до 22.08.2017 року.

На забезпечення указаних кредитних зобов»язань позичальника ОСОБА_2 ОСОБА_4 «УкрСиббанк» уклав з дружиною основного позичальника ОСОБА_3 договір фінансової поруки за № 135617 від 22.08.2007 року, за яким поручитель зобов»язувався солідарно відповідати перед банком за виконання кредитних зобов»язань позичальником ОСОБА_2.

Оскільки ОСОБА_2 не виконував належним чином свої зобов»язання з погашення кредиту та відсотків, припинивши вносити платежі по кредиту з листопада 2012 року, банк звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення вище зазначеного кредитного боргу солідарно з обох відповідачів, яка утворилась станом на 31.08.2016 року.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 16 серпня 2017 року, з урахуванням ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 04.09.2017 року про виправлення описки, позов задоволено /а.с. 86-87,103/.

Судовим рішенням стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» солідарно заборгованість по процентам, тіла кредиту у розмірі 4.528,23 дол.США та по пені у сумі 9.277,1 грн.

Вирішене питання розподілу судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, не заперечуючи своєї відповідальності перед Банком, просить зменшити розмір стягнутої заборгованості з урахуванням строку позовної давності, про застосування якої, як зазначив скаржник, просив його представник ОСОБА_5 на попередньому судовому засіданні у суді першої інстанції /а.с.125-128/.

Так, скаржник послався на те, що з моменту несплати ним останнього, за графіком, чергового щомісячного платежу минув строк позовної давності, а тому суд першої інстанції не дав належної оцінки цій обставині.

Представник відповідачів ОСОБА_5, будучи будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, клопотання про перенесення судового розгляду не подавав, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд за його відсутності та відсутності відповідачів.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представника ПАТ «УкрСиббанк», вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами, а в силу ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Встановлено, що, відповідно до кредитного договору за №0 від 22.08.2007 року ПАТ «УкрСиббанк», надав позичальнику ОСОБА_2 споживчий кредит у сумі 20.000 дол.США шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача під 12,4 % річних на термін до 22.08.2017 року/а.с.19-22/.

Відповідно до умов цього договору, сторонами підписаний графік погашення позичальником кредитного боргу у вигляді ануїтетних платежів до повного погашення кредиту та відсотків/а.с.23-24/.

Днем сплати чергового ануїтетного платежу є 22 число кожного місяця.

Згідно п.4.1 договору позичальник в разі прострочення строків сплати тіла кредиту та відсотків, зобов»язаний сплачувати на рахунок банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквівалента суми простроченого платежу.

Отримання відповідачем ОСОБА_2, кредиту у вище зазначеному розмірі на указаних умовах стороною відповідача не заперечується.

Із зазначеного слідує, що між кредитором ПАТ «УкрСиббанк» та позичальником ОСОБА_2 виникли договірні відносини кредиту, в силу яких, відповідно до ст.1054ЦК України, банк зобов»язався надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що на забезпечення кредитних зобов»язань ОСОБА_2 перед банком, 22.08.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір фінансової поруки за № 135617 від 22.08.2007 року, за яким поручитель зобов»язувався солідарно відповідати перед банком за виконання кредитних зобов»язань позичальником ОСОБА_2/а.с.25/.

Таким чином, між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 виникли договірні відносини поруки, в силу яких, відповідно до ст.553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов"язку.

Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Оскільки позичальник ОСОБА_2 не виконував договірні зобов»язання щодо погашення кредиту, станом на 31.09.2016 року за ним утворилась заборгованість, що становить: борг по тілу кредита у сумі 4.008,58 дол.США (за період з 25.08.2015 року), заборгованість за відсотками у сумі 519,65 дол.США (за період з 01.01.2016 року), а також по пені: за прострочку погашення тіла кредиту у сумі 8.585,02 грн. (за період з 06.09.2015 року), по пені за прострочку погашення відсотків у сумі 792,08 грн. (за період з 26.01.2016 року).

Розрахунок наданий суду позивачем виконаний правильно і скаржником в апеляційній скарзі не спростований. Свого розрахунку заборгованості скаржник суду не надав /а.с.29-37/.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлено обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до роз»ясень, викладених у п.24 постанови №5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» строк пред»явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов»язання згідно з такими умовами, тобто, з моменту настання строку виконання зобов»язання у повному обсязі або у зв»язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред»явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред»явлення до нього позову. При цьому, в разі пред»явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання.

Таким чином, надіславши 17.03.2016 року рекомендованою поштою вимогу до основного позичальника та його поручителя про дострокове повернення кредиту /а.с.26-28/, позивач тим самим, використовуючи своє право передбачене кредитною угодою достроково стягувати заборгованість по кредиту, змінив строки виконання кредитних зобов»язань, обмеживши їх терміном, починаючи з 32 календарного дня з дати отримання вимоги про дострокове повернення кредиту.

Отже, оскільки заборгованість по кредиту відповідачами не була погашена у відповідності до вимоги про дострокове повернення кредиту, позивач звернувся до суду з цим позовом до суду у шестимісячний термін з дня отримання відповідачами вимоги.

Позивачем правомірно заявлено вимоги про солідарне стягнення кредитного боргу, як з основного позичальника, так і його поручителя, що узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі за №6-106цс14 від 24.09.2014 року, згідно якої за умови пред»явлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов»язання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов»язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред»явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов»язання.

Враховуючи досліджений у судовому засіданні розрахунок наданий суду Банком, останнім не був порушений трирічний строк позовної давності з дати останніх платежів позичальником, як по тілу кредита, так і за відсотками. Крім того, пеня банком нарахована з дотриманням вимог ст.258 ЦК України, тобто, за один рік до дня звернення позивача до суду з цим позовом, незважаючи на те, що, як із матеріалів справи, так і з аудіозапису розгляду справи у суді першої інстанції, доводи скаржника щодо подання заяви його представником про застосування строку позовної давності - не знайшли свого підтвердження.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судом першої інстанції ухвалене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Святошинського районного суду м.Києва від 16 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді