Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/73/17 Головуючий у 1-й інст. Савицька Л. Й.
Категорія 19 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинської квартирно-експлуатаційної частини району, треті особи - приватний нотаріус Новоград-Волинського нотаріального округу Житомирської області - Качан В.О., виконавчий комітет Новоград-Волинської міської ради як орган опіки та піклування, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору безоплатної передачі нерухомого майна у власність недійсним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 вересня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який 27.06.2017 року уточнив та просив визнати поважною причину пропуску строку позовної давності із зверненням за захистом своїх порушених прав, визнати недійсним договір безоплатної передачі нерухомого майна від 12.04.2013 року, а саме квартири АДРЕСА_1 у власність Новоград-Волинської квартирно-експлуатаційної частини району. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що у 2001 році на підставі свідоцтва про право власності на житло, він разом з дружиною - ОСОБА_3 та дітьми - ОСОБА_4, ОСОБА_5 приватизували вищевказану квартиру. Проте, під тиском Міністерства оборони України, на особливо невигідних умовах, порушуючи норми житлового законодавства стосовно неповнолітнього (на час укладення договору малолітнього) сина ОСОБА_5 змушені були укласти договір безоплатної передачі нерухомого майна у власність КЕЧ. Вважає, що вказаний договір є недійсним та просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6, посилається на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, при цьому судом неповно було з'ясовано усіх фактичних обставин справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. Суд не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому розгляду справи, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, а тому просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.09.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 разом із дітьми було приватизовано квартиру АДРЕСА_1 по 1/4 частині кожен, на підтвердження чого, останні, отримали Свідоцтво про право власності на житло.

12.04.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які діяли від свого, а також від імені малолітнього сина - ОСОБА_5, з однієї сторони, та Новоград-Волинського квартирно-експлуатаційної частини району з іншої, було укладено договір безоплатної передачі нерухомого майна у власність, а саме приватизованої ними вищевказаної спірної квартири, посвідченого приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області Качан В.О.

Вказана обставина також підтверджується актом прийому-передачі квартири від 12.04.2013 року та довідкою про безоплатну передачу квартири у власність квартирним органам Міністерства оборони України.

Відмовляючи у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача в судовому засіданні не доведено, що сторін правочину, а саме позивача, було введено в оману Міністерством оборони України, через органи КЕЧ, та приватним нотаріусом незаконно укладено договір, щодо малолітнього ОСОБА_5 та, що сам правочин укладений на вкрай невигідних умовах, тому не знайшло свого підтвердження й те, чим саме при укладенні договору порушено їх внутрішнє волевиявлення на здійснення вказаного правочину.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, окрім інших, ч. 6 ст. 203 цього Кодексу, якою передбачено, що правочин який вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Позивач, як на одну з підстав визнання договору безоплатної передачі нерухомого майна у власність недійсним, посилається на те, що на момент укладення вказаного договору, співвласником спірної квартири був його малолітній син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, права якого, відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» були порушені, оскільки він залишився без житла, а у вищевказаному договорі не зазначено, хто саме з батьків діє від його імені, крім того, жодної письмової згоди на укладення договору від імені сина ні він, ні його дружина не надавали.

Частина 5 ст.177 Сімейного Кодексу України передбачає, що при вчиненні одним із батьків правочинів щодо майна малолітньої дитини вважається, що він діє за згодою другого з батьків. Другий з батьків має право звернутися до суду з вимогою про визнання правочину недійсним як укладеного без його згоди, якщо цей правочин виходить за межі дрібного побутового.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до архівної копії справи нотаріуса, в якій міститься договір безоплатної передачі нерухомого майна у власність від 12.04.2013 року та в якому зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 діяли від свого імені та як законні представники, діяли від імені малолітнього ОСОБА_5

Крім того, наявна копія витягу з рішення виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради від 09.04.20136 року № 99 про надання дозволу органу опіки і піклування, батькам, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, в межах повноважень, діяти від імені та в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_5, при здачі в Новоград-Волинську квартирно-експлуатаційну частину району квартири, в якій останній має 1/4 частину права власності, за умови оформлення протягом місяця на ім'я малолітнього права власності на 1/4 частину блок-секції АДРЕСА_2.

Закон України «Про охорону дитинства», а саме ст.17 вказує, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

А тому, слід зазначити, що у самому договорі безоплатної передачі нерухомого майна у власність, в графі зазначення сторін правочину, вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_1, які діють від імені малолітнього сина ОСОБА_5, на підставі вищевказаного рішення виконавчого комітету та у копії нотаріальної справи міститься витяг із рішення органу опіку та піклування Новоград-Волинської міської ради про надання дозволу ОСОБА_1 та ОСОБА_3, в межах повноважень, діяти від імені та в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_5, при здачі в Новоград-Волинську квартирно-експлуатаційну частину району квартиру АДРЕСА_1.

Статтею 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисне ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може визнаватись судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Тобто, підставою недійсності договору згідно ст.230 ЦК може бути лише вчинення правочину під впливом обману сторони по договору, тобто позивача або третіх осіб по справі.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 роз'яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Стаття 5 Закону України «Про нотаріат» роз'яснила сторонам правочину їх права та обов'язки, які виникають за договором дарування майна, а також попереджено про правові наслідки вчинення даних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду. Факт роз'яснення положень діючого законодавства підтверджується власноручними підписами сторін на зазначених вище правочинах.

Спірний правочин укладався в присутності приватного нотаріусу, який попередньо ознайомив сторони з загальними вимогами, змістом, умовами, значенням та правовими наслідками договору, а тому тлумачення договору в розумінні ОСОБА_1 не є підставою для задоволення вимог щодо визнання договору безоплатної передачі нерухомого майна у власність недійсним.

У зв'язку з чим колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивачем не наведені обставини, які б свідчили про відсутність у нього наміру безоплатно передавати належне йому майно відповідачеві та не надано належних, допустимих доказів для визнання договору безоплатної передачі нерухомого майна у власність недійсним з підстав наведених ним в позовній заяві.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

За таких обставин, відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий

Судді