Єдиний унікальний номер № 617/850/16-ц
Провадження № 2/616/118/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

„09 листопада 2017 року Великобурлуцький районний суд

Харківської області

в складі головуючого - судді РИКОВА М.І.

за участю секретаря ШЕГДА В.М.

представника позивача не зявився

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Бурлук справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Вовчанського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 в якому просить розірвати договір оренди землі від 26 квітня 2004 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрованого в книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок у Хотімлянській сільській раді Вовчанського району Харківської області за № 4 від 26 квітня 2004 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ним та ОСОБА_2, як власником земельної ділянки, 26 квітня 2004 року було укладено договір оренди земельної ділянки, розміром 7 га.

Вказаний договір було зареєстровано в книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок у Хотімлянській сільській раді за № 4 від 26.04.2004. Земельна ділянка була передана в оренду з метою створення плодового розсадника та надалі закладення садів на землі ОСОБА_2 За користування земельною ділянкою ОСОБА_1 повинен був сплачувати ОСОБА_2 щороку орендну плату в розмірі 800 грн. 00 коп. (400 грн. 00 коп. до 30 квітня та 400 грн. 00 коп. до 31 жовтня протягом терміну дії договору).

Відповідно до п.З Договору за обов'язками відповідача за договором було:

- протягом дії договору не змінювати цільове призначення земельної ділянки;

- не допускати погіршення екологічного стану й родючості земельної ділянки;

- відповідати і платити за всі витрати, пов'язані з використанням ним земельної ділянки;

- своєчасно сплачувати орендну плату.

Однак, в порушення норм договору, відповідачем не сплачувалася орендна плата за землю на протязі всього строку дії договору та відповідно до акту обстеження земельної ділянки, що складався комісією, яку очолював голова Хотімлянської сільської ради Вовчанського району Харківської області від 19 листопада 2013 року, встановлено, що земельна ділянка декілька років не оброблюється, заросла багаторічними бур'янами, чагарниками, подекуди невідомими деревцями. ОСОБА_2 було рекомендовано провести ряд агротехнічних заходів і обробити земельну ділянку.

Листом від 28 грудня 2015 року, який відповідач отримав 28 січня 2017 року, позивачем було повідомлено ОСОБА_1 про порушення ним зобов'язань за договором та запропоновано відповідачу розірвати договір оренди земельної ділянки за згодою сторін та підписати додаткову угоду про розірвання. Проте, листа було залишено без відповіді.

На підставі цього, позивач просить розірвати договір оренди землі від 26 квітня 2004 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрованого в книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок у Хотімлянській сільській раді за № 4 від 26 квітня 2004 року та стягнути з відповідача на користь позивача орендну плату за період з 2013 року по 2016 рік.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності серії НАМ за № 225455 від 18.02.2015 (т.1 а.с.132) підтримав позовні вимоги позивача в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, лише в частині розірвання договору та пояснив, що між ним та ОСОБА_2 дійсно було укладено договір оренди земельної ділянки. Предметом договору є земельна ділянка розміром 7 га, що розташована в с. Хотімля Вовчанського району Харківської області. Договір укладено строком на 25 років. Початок дії договору є 26 квітня 2004 року, закінчення - 26 квітня 2029 року. Відповідно до п 2.1 Договору - земельна ділянка надана з метою створення плодового розсаднику та надалі закладання садів. Відповідач зареєстрований у встановленому законом порядку як субєкт підприємницької діяльності та з 2002 року займався створенням учбово-виробничої приватної організації по впровадженню сучасних досягнень садівництва та городництва у фермерському господарстві на орендованій земельній ділянці.

Навесні 2005 року ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 без жодних правових підстав, не зважаючи на ту обставину, що земельна ділянка використовується позивачем для наведених вище потреб здійснили незаконні демонтажні роботи магістрального трубопроводу Ф.530 мм., поливної системи колишнього СТОВ Агрофірма «Хотімлянське». Було частково демонтовано магістральний трубопровід СТОВ Агрофірма „Хотімлянське, який проходив через орендовану позивачем земельну ділянку. Магістральний трубопровід раніш використовувався для зрошення землі, де відповідач орендував земельну ділянку площею 7 га та ділянки, виділеної Державною адміністрацією Вовчанського району для розширення проекту закладання засів. У 2004 році було досягнуто згоди викупу трубопроводу. Учасники проекту мали намір це зробити після державної реєстрації оренди обох земельних ділянок. З червня 2005 року планувалося автономне підключення трубопроводу для зрошення обох ділянок. У квітні-травні 2005 року було висаджено 17 000 живців чорної смородини та 1 100 саджанців подвоїв кісточкових культур.

Внаслідок часткового демонтажу магістрального трубопроводу здійснити полив висаджених культур не вдалося, всі вони загинули.

Відповідач у продовж трьох років намагався відновити виконання проекту. Однак, навесні 2008 року було здійснено остаточний демонтаж магістрального трубопроводу. Правоохоронні органи затримували учасників демонтажу, однак це ні до чого не призвело.

ОСОБА_1 неодноразового звертався до ОСОБА_2 та в органи Державної адміністрації Вовчанського району з питання вирішення виниклої проблеми в частині усунення виявлених порушень земельного законодавства, усунення їх наслідків, накладення відповідних адміністративних стягнень на порушників та як наслідок припинення права користування ОСОБА_2 земельною ділянкою. Однак, 06 травня 2008 року Державна адміністрація Вовчанського району - підписала державний акт на право власності земельною ділянкою ОСОБА_2, скориставшись зміною свого статусу з землекористувача на землеволодільця заявив про втрату юридичної сили договору оренди та вимагав звільнити ділянку.

Таким чином, внаслідок неправомірних дій позивача підприємницька діяльність відповідача була припинена та відповідач у звязку із цим поніс збитки в розмірі 130 000 грн. 00 коп. внаслідок знищення посадочного матеріалу чорної смородини та 297 000 грн. 00 коп. - внаслідок знищення подвоїв кісточкових культур.

Відповідач зазначив, що фактично з 2005 року орендар не може використовувати земельну ділянку за призначенням, відповідачу завдано істотних матеріальних збитків, у звязку із чим, він і не сплачував орендні платежі.

Вислухавши представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір оренди земельної ділянки, який було зареєстровано в книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок у Хотімлянській сільській раді Вовчанського району Харківської області за № 4 від 26 квітня 2004 року (т.1 а.с.3-4). В судовому засіданні встановлено, що договір між сторонами було укладено фактично на земельну частку /пай/, оскільки на момент укладення договору у позивача лише були сертифікати на земельну частку пай. Ці обставини визнані сторонами в судовому засіданні.

Відповідно до п.17 розділу X «Перехідних положень» Закону України № 161-XIV від 6 жовтня 1998 року «Про оренду землі» сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку є дійсним до виділення власникам земельних часток у натурі земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

В травні 2008 року позивач отримав державні акти на право приватної власності на земельні ділянки (т.2 а.с.4-6), внаслідок чого змінився предмет зобовязання за договором оренди, а відтак і суттєві умови виконання зобовязань у звязку з чим сторони повинні були привести договірні відносини у належний стан відповідно до вимог Закону від 6 жовтня 1998 року «Про оренду землі».

Відповідно до розділу IX вказаних положень Закону, після виділення в натурі земельних ділянок власникам земельних часток договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку.

Вказана норма Закону прямо вказує на обовязковість припинення дії договору оренди земельної частки, повязуючи це з отриманням державного акта й виділенням земельної ділянки в натурі.

З огляду на зазначене з часу отримання позивачем державних актів на право власності на земельні ділянки він набув статусу власника земельних ділянок, тобто змінився предмет оренди та статус орендодавця, однак договірні відносини не були приведені у відповідність до вимог Закону України «Про оренду землі».

Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року N 2) При розгляді спорів про переукладення договорів оренди землі суди повинні враховувати, що згідно з пунктом 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 р. N 5, зареєстрованого у міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 р. за N 101/4322, після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акта на право приватної власності на землю зобов'язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою державного акта на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв'язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється. Враховуючи вимоги статей 203, 215 ЦК про недійсність правочину, переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і одержання власником земельної частки (паю) державного акта на право власності на земельну ділянку можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін договір оренди земельної ділянки ними не переукладався.

За таких обставин суд дійшов до висновку про те, що договір оренди вважається припиненим, оскільки 06 травня 2008 року позивач отримав державні акти на право приватної власності на земельні ділянки, внаслідок чого, як зазначалося вище, договір оренди земельної частки (паю) з цього часу припинився.

Оскільки з моменту виділення належних позивачу земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) та видачі йому державних актів на право власності на землю, сертифікати, на підставі яких фактично було укладено договір оренди, втратив чинність, а укладений між сторонами договір оренди земельної частки (паю) є припиненим, тому відсутня потреба в його розірванні.

Щодо виплати заборгованості по орендній платі за 2013-2016 роки у сумі 2 400 грн. 00 коп. суд дійшов до наступного.

Згідно статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 206 ЗК України та статтею 2 Закону України «Про плату за землю» визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Частиною четвертою статті 2 Закону України «Про плату за землю» передбачено, що за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Відповідно до змісту статей 629 та 526 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами і зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Серед обовязків, що покладені законодавцем на землекористувачів та зазначені у ст.96 ЗК України, визначено серед іншого своєчасно сплачувати орендну плату.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати (ч.1 ст.24 Закону «Про оренду землі»). Вказане право орендодавця також прописане в Договорі оренди земельної ділянки, пункт 2.2.

При укладенні договору оренди земельної ділянки, сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, в тому числі щодо орендної плати із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до пункту 2.2 Договору за користування земельною ділянкою ОСОБА_1 повинен був сплачувати ОСОБА_2 щороку орендну плату в розмірі 800 грн. 00 коп. (400 грн. 00 коп. до 30 квітня та 400 грн. 00 коп. до 31 жовтня протягом терміну дії договору).

Позивач в своєму позові зазначає, що відповідач з 2013 року по 2016 рік не виплачує йому орендну плату за користування земельною ділянкою.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував той факт, що орендна плата позивачу не сплачувалася, оскільки з 2005 року орендар не може використовувати земельну ділянку за призначенням, позивачу завдано істотних матеріальних збитків, оскільки відповідно до ч.6 ст.762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність, зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, є підставою для відмови у позові, при цьому згідно статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не сплачував орендну плату з 2005 року. Позивач знав про порушення свого права, однак звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості лише 15 червня 2016 року, суд вважає за необхідне відмовити йому у частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості по орендній платі з 2013 року по 2016 рік у звязку зі спливом строку позовної давності, так як позивачем не зазначено жодного доказу щодо переривання строку позовної давності.

У п.137 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волков проти України», яке є обовязковим на території України, строк давності забезпечує правову визначеність та захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які вкрай важко спростувати, та дозволяє запобігти несправедливості, що може виникнути внаслідок рішень щодо подій, що мали місце у далекому минулому, та на підставі доказів, що з часом стають неналежними та недостатніми.

Судом встановлено та не оспорюється самими сторонами, а також закріплено умовами договору, що орендар сплачує орендну плату по договору щороку в розмірі 800 грн. 00 коп. (400 грн. 00 коп. до 30 квітня та 400 грн. 00 коп. до 31 жовтня протягом терміну дії договору). Орендна плата може змінюватись відповідно до рівня інфляції національної валюти України. Тому строк позовної давності за даною вимогою сплинув 01 листопада 2008 року.

Обставин, які б свідчили, що позивач, будучи власником спірної земельної ділянки, не мав можливості дізнатися про порушення свого права у межах строку позовної давності, у ході судового розгляду не встановлено.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогою про стягнення орендної плати за період з 2013 року по 2016 рік.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-218 ЦПК України, районний суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Договір оренди земельної ділянки від 26 квітня 2004 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який зареєстровано в книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок у Хотімлянській сільській раді Вовчанського району Харківської області за № 4 від 26 квітня 2004 року - припинити.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги через Великобурлуцький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 13 листопада 2017 року.

Головуючий Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області ОСОБА_5