АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Міцнея В.Ф., Перепелюк І.Б.

секретар Герман Я.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 січня 2015 року,

встановила:

У серпні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі ТОВ «Порше Лізинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 2 жовтня 2014 року позов ТОВ «Порше Лізинг України» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Порше Лізинг України» грошові кошти за договором фінансового лізингу від 13 жовтня 2011 року №00003706 в сумі 25893 грн 36 коп., штраф - 1047 грн 83 коп., пеню - 3228 грн 60 коп., три проценти річних - 968 грн 59 коп., збитки - 16000 грн.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено.

Частково вирішено питання про розподіл судових витрат.

У січні 2015 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Посилалася на те, що судом не вирішено питання про судові витрати, які вона понесла у ході розгляду справи.

Просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ТОВ «Порше Лізинг України» на її користь витрати зі сплати судового збору: 1827 грн - за подання апеляційної скарги, 2557 грн - за подання касаційної скарги, а також 12009 грн 50 коп. витрат, повязані з явкою представника до суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 січня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 просить вказану ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ТОВ «Порше Лізинг України» на її користь відповідні судові витрати.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі постанова Пленуму від 17 жовтня 2014 року №10) якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання.

Проте якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

Встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 2 жовтня 2014 року в позові ТОВ «Порше Лізинг України» до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовлено. Однак не вирішено питання про присудження ОСОБА_2 судових витрат пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 понесла витрати зі сплати судового збору за оскарження в апеляційному порядку попереднього рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09 січня 2014 року у даній справі у розмірі 1827 грн.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, є підстави для ухвалення додаткового рішення у даній справі та стягнення з ТОВ «Порше Лізинг України» на користь відповідачки ОСОБА_2 1827 грн витрат зі сплати судового збору.

Указаного суд першої інстанції безпідставно до уваги не взяв та відмовив у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у повному обсязі.

Тому, на часткове задоволення апеляційної скарги, ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 січня 2015 року в частині відмови в ухваленні додаткового рішення про стягнення витрат зі сплати судового збору у розмірі 1827 грн слід скасувати, заяву ОСОБА_2 у цій частині задовольнити, ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_2 1827 грн витрат зі сплати судового збору.

У решті оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін з таких підстав.

У п. 37 постанови Пленуму від 17 жовтня 2014 року № 10 роз'яснено про те, що якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат згідно з правилами, передбаченими статтею 88 ЦПК. У разі якщо з певних причин у цих випадках суд вищої інстанції не змінив рішення суду в частині розподілу судових витрат, це питання вирішується цим судом на підставі статті 220 ЦПК або судом першої інстанції, який розглянув справу, за заявою заінтересованої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 за подання якої останньою було сплачено судовий збір в розмірі 2 557 грн, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 07 вересня 2014 року було постановлено ухвалу, якою рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 січня 2014 року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 20 березня 2014 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Отже, діючим законодавством не передбачено розподілу судових витрат, у разі, якщо суд касаційної інстанції передав справу на новий розгляд.

Тому доводи апелянта про неправильність ухвали суду першої інстанції в частині відмови в ухваленні додаткового рішення про стягнення витрат зі сплати судового збору у розмірі 2557 грн за подання касаційної скарги є необґрунтованими.

Колегія суддів також не може погодитися з доводами апеляційної скарги щодо відшкодування ОСОБА_2 витрат на проїзд її представника до судового засідання, найм житла та добові з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачка ОСОБА_2 просила відшкодувати витрати на проїзд її представника до судових засідань, які відбулися: 11 травня 2013 року, 12 квітня 2013 року, 23 грудня 2013 року, 09 січня 2014 року, 12 лютого 2014 року, 05 березня 2014 року, 20 березня 2014 року, 04 вересня 2014 року, 02 жовтня 2014 року, 19 листопада 2014 року.

Проте докази на підтвердження відповідних витрат не були предметом дослідження у суді першої інстанції.

Пунктом 41 постанови Пленуму від 17 жовтня 2014 року № 10 роз'яснено про те що, якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання. Проте якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

Тому ухвала суду першої інстанції щодо відмови в ухваленні додаткового рішення в частині вимог про стягнення судових витрат, повязаних з явкою до суду представника відповідачки ОСОБА_2 є по суті правильною.

При вирішенні питання обґрунтованості вимог ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат зі сплати судового збору в сумі 2 557 грн та витрат, повязаних з явкою представника відповідачки до суду, колегія суддів також враховує висновки і мотиви, які висловив Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 22 лютого 2017 року, які відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України є обов'язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 220, 307 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 січня 2015 року в частині відмови в ухваленні додаткового рішення про стягнення витрат зі сплати судового збору у розмірі 1827 гривень скасувати.

Заяву ОСОБА_4 у цій частині задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_2 1827 гривень витрат зі сплати судового збору.

В решті ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 січня 2015 року залишити без змін.

Додаткове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий В.В. Яремко

Судді: В.Ф. Міцней

ОСОБА_5