Номер провадження: 22-ц/785/3345/17
Номер справи місцевого суду: 504/1353/14-ц
Головуючий у першій інстанції Рідник І.Ю.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області, ОСОБА_5 про встановлення факту реєстрації шлюбу, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, визнання права власності на частку земельної ділянки, за апеляційними скаргами ОСОБА_5, ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2016 року,

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зазначеним позовом, вимоги якого змінила у вересні 2016 р., і остаточно просила: 1) встановити факт реєстрації 05.09.1955 р. в м. Шамалган Карасайського району Алматинської області Республіки Казахстан шлюбу між ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7., та ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8.; 2) встановити факт володіння ОСОБА_6 ? ч. житлового будинку АДРЕСА_1, придбаного ОСОБА_7 25.08.1981 р. за договором купівлі-продажу, посвідченого секретарем виконкому Крижанівської сільської Ради депутатів трудящих Комінтернівського району Одеської області, реєстровий № 70; 3) встановити факт набуття ОСОБА_6 права на обов'язкову частку у спадщині після померлої ІНФОРМАЦІЯ_8. ОСОБА_7 в розмірі - ? частини; 4) визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 27.11.2006 р. нотаріусом Комінтернівської державного нотаріальної контори Одеської області Фьодоровим Є.А., реєстровий № 4497, ОСОБА_5 на - 5/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_8. ОСОБА_7; 5) визнати за ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_7. ОСОБА_6 право власності на - 3/4 ч. житлового будинку АДРЕСА_1, який складається в цілому з житлового будинку літера «А», загальною площею - 52,4 кв. м., житловою - 28,0 кв. м., та господарських споруд - літера «Б» - літня кухня, літера «В» - вбиральня, літера «Г» - сарай, І - цистерна, ІІ - брукування, № 1-2 - огорожа; 6) визнати за ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_7. ОСОБА_6 право власності на - ? частин земельної ділянки, загальною площею - 0,055 га., цільове призначення - для обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), розташованої з адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 05.09.1955 р. ОСОБА_6 перебував у шлюбі з ОСОБА_7. 25.08.1981 р. ОСОБА_7, перебуваючи у шлюбі, за договором купівлі-продажу придбала житловий будинок АДРЕСА_1 (далі - Житловий будинок). 19.08.1998 р. ОСОБА_7 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, площею - 0,055 га., цільове призначення - для будівництва та обслуговування вищевказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд.

ІНФОРМАЦІЯ_8. ОСОБА_7 померла, залишивши заповіт від 12.08.1998 р. на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_10, яка в подальшому відмовилася від прийняття спадщини на користь своєї доньки - ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_7. помер ОСОБА_6, заливши заповіт на ім'я ОСОБА_4 від 03.10.2006 р.. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на - 7/12 ч. житлового будинку, які належали померлому на підставі Свідоцтва про право власності від 15.03.20107 р. на - ? ч., як спільного майна подружжя, та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.03.2007 р. на - 1/12 ч., як обов'язкову частку в спадщині.

05.06.2007 р. вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Була заведена спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_6. Отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вклади в Ощадбанку. Отримати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок не змогла, оскільки право власності ОСОБА_6 на житловий будинок оспорювалося у судовому порядку спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_7 - ОСОБА_5. 21.02.2013 р. рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області вищевказані Свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.03.2007 р. та Свідоцтво про право власності від 15.03.20107 р. визнані недійсними з тих підстав, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.12.2009 р. було скасовано рішення Комінтернівського районного суду Одеської області про встановлення факту реєстрації 05.09.1955 р. шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, на підставі якого були видані вищевказані свідоцтва.

Встановлення факту реєстрації 05.09.1955 р. шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 необхідно, оскільки в актовому записі про смерть ОСОБА_7 дата і місце народження останньої вказані як - «ІНФОРМАЦІЯ_9., с. Михайлівка Любашівського району Одеської області», а у повторному Свідоцтві про шлюб - «1926 р., Алтайський край».

Оскільки ОСОБА_6 на час смерті ОСОБА_7 знаходився з останньою у шлюбі, був пенсіонером, то він як чоловік мав право на ? ч. житлового будинку та земельної ділянки, та крім того на обов'язкову частку в розмірі - ? ч.. Державним нотаріусом 27.11.2006 р. помилково було визначено розмір обов'язкової частки в розмірі - 1/12 ч.. Таким чином, після смерті дружини ОСОБА_6 належало - ? ч. житлового будинку та земельної ділянки, які вона має право успадкувати за заповітом. ОСОБА_5 має право успадкувати - ? ч. житлового будинку та ? ч. земельної ділянки.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 28.10.2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Встановлено факт реєстрації 05.09.1955 р. Шамалганською сільською радою Карасайського району Алматинської області Республіки Казахстан шлюбу між ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7., та ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8., актовий запис № 57.

Встановлено факт володіння ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7, ? ч. житлового будинку АДРЕСА_1, придбаного ОСОБА_7 25.08.1981 р. за договором купівлі-продажу, посвідченого секретарем виконкому Крижанівської сільської Ради депутатів трудящих Комінтернівського району Одеської області, реєстровий № 70.

Встановлено факт набуття ОСОБА_6 права на обов'язкову частку у спадщині після померлої ІНФОРМАЦІЯ_8. ОСОБА_7 в розмірі - ? частини.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Провадження у справі закрити. Зняти арешт із житлового будинку. Відмінити заборону реєстрації за нею права власності на житловий будинок. Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі оскаржує рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на - ? ч. житлового будинку та на - ? ч. земельної ділянки. Просить рішення суду в цій частині скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог. Посилається на те, що рішення в оскарженій частині ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_12 у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги. Одночасно вважали, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає відхиленню.

ОСОБА_13, представник ОСОБА_5, у письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вважав необхідним скаргу відхилити. Посилався на те, що у копії актового запису про смерть ОСОБА_7 місце та дата народження останньої вказані - Одеська область, Любашівський район, с. Михайлівка, ІНФОРМАЦІЯ_9, що не відповідає записам у свідоцтві про шлюб. Попереднім рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.03.2013 р., яке є чинним, спір між сторонам вже вирішений. Повторне звернення ОСОБА_4 з позовом до суду, розгляд справи судом є незаконними. ОСОБА_4 зверненням до суду переслідує єдину мету - продовжити незаконне користування житловим будинком та отримання від цього прибутку.

ОСОБА_13, представник ОСОБА_5, у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі та у письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 доводи та вимоги.

Крижанівська сільська рада Комінтернівського району Одеської області, Комінтернівська державна нотаріальна контора Одеської області письмових заперечень/пояснень на апеляційні скарги не надали. Представників у судове засідання не направили. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Комінтернівська державна нотаріальна контора Одеської області направила заяву про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори. Крижанівська сільська рада Комінтернівського району Одеської області причини неявки представника не повідомила. Заяв та клопотань не надала.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка в судове засідання сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи з доводів апеляційних скарг ОСОБА_5 та ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції оскаржується у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, яки прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечень на апеляційну скаргу ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Ухвалюючи рішення про встановлення фактів реєстрації шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, володіння ОСОБА_6 частиною належного подружжю житлового будинку та набуття ОСОБА_6 права на обов'язкову частку у спадщині, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту реєстрації шлюбу не було предметом судового розгляду у попередній цивільній справі. Не встановлення цього факту потягло позбавлення ОСОБА_6 вже після його смерті права на частку останнього у подружньому майні та на обов'язкову частку у спадщині після померлої дружини і як наслідок - позбавлення ОСОБА_4, як спадкоємиці за заповітом ОСОБА_6, права на спадкове майно. За цих обставин ОСОБА_4 обґрунтовано звернулася до суду з позовом про встановлення вищевказаних фактів, оскільки між спадкоємцями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 існує спір про право на спадкове майно. Факт реєстрації шлюбу знайшов своє підтвердження дослідженими у судовому засіданні доказами.

Житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами набутий подружжям у шлюбі, належав їм на праві спільної сумісної власності, тобто кожному по - ? ч..

У задоволенні позовних вимог про визнання недійсним Свідоцтва про право ОСОБА_5 на спадщину за заповітом в порядку спадкування на - 5/12 ч. житлового будинку відмовлено, оскільки в задоволенні цих вимог було відмовлено чинним на час розгляду справи рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.02.2013 р. (Т. 1, а. с. 319 - 321 зворотня сторона).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів дійшов правильного висновку про встановлення вищевказаних фактів та відмову в задоволенні вимог про визнання недійсним вищевказаного Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_5. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 22 КпШС УРСР, ст. 368 ЦК України, ст. ст. 60, 63 СКУ України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 61, 179, 213, 214 ЦПК України) права.

Встановлено, що ОСОБА_7 разом з чоловіком ОСОБА_6 у 1981 році переїхали жити з Республіки Казахстан в с. Крижанівка Комінтернівського району Одеської області. 25.08.1981 р. вони купили житловий будинок по АДРЕСА_1 Договір купівлі-продажу будинку від 25.08.1981 року було оформлено на ОСОБА_7 і посвідчено секретарем Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (Т. 1, а. с. 22, 107). На земельну ділянку, під придбаним подружжям житловим будинком, ОСОБА_7 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку від 19.08.1998 р. (Т, 1, а. с. 23, 190).

Кожний з подружжя ОСОБА_6 проживав у зазначеному будинку до дня своєї смерті. ОСОБА_7 померла - ІНФОРМАЦІЯ_8 (Т. 1, а. с. 14, 97). ОСОБА_6 помер - ІНФОРМАЦІЯ_7 (Т. 1, а. с. 13, 180). Спільних дітей у подружжя не було. За життя, 12.01.1998 року, ОСОБА_7 склала заповіт, який посвідчено секретарем Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, на ім'я своєї доньки від першого шлюбу - ОСОБА_10 та внучки - ОСОБА_5, яким заповідала в рівних частках все своє майно, що буде належати їй на день смерті і на що вона по закону буде матиме право (Т. 1, а. с. 98, 99). Після смерті ОСОБА_7 в нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини звернулися спадкоємиці померлої за заповітом ОСОБА_5, ОСОБА_10 (Т. 1, а. с. 95), та спадкоємець за законом, чоловік померлої - ОСОБА_6 (Т. 1, а. с. 96), який просив видати свідоцтво про право на спадщину за законом на обов'язкову частку у спадщині (Т. 1, а. с. 95 зворотня сторона) та свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1.

В подальшому спадкоємиця за заповітом ОСОБА_10, громадянка Російської Федерації, проживаюча в Тюменської області в м. Надим, відмовилася від своєї частки у спадщині на користь своєї дочки - ОСОБА_5, громадянки України, проживаючої в АДРЕСА_2 (Т. 1, а. с. 96 зворотня сторона). Таким чином, за весь час спільного проживання до дня смерті ОСОБА_7 та оформлення спадщини після її смерті факт того, що ОСОБА_7 і ОСОБА_6 є подружжя, ніким не оспорювався та підтверджувався штампами в громадянських паспортах подружжя (Т. 1, а. с. 16), пенсійними справами, відповідними довідками (Т. 1, а. с. 24, 32), домовою книгою (Т. 1, а. с. 25), записами у погосподарських книгах Крижанівської сільської ради, заявою спадкоємців за заповітом ОСОБА_5 і ОСОБА_10, поданої до державної нотаріальної контори, про існування у померлої спадкоємця за законом - непрацездатного чоловіка, ОСОБА_6, 1916 року народження.

Однак, із-за того, що свідоцтво про шлюб було загублено, нотаріусом направлявся запит до Республіки Казахстан за місцем реєстрації шлюбу ОСОБА_6 (на підтвердження реєстрації шлюбу між спадкодавцем і спадкоємцем). З довідки відділу РАГС Карасайського району Алматинської області Республіки Казахстан про наявність актового запису про шлюб за №57 від 05.09.1955 року, зареєстрованого Шамалганською сільською радою між ОСОБА_6 і ОСОБА_7, яка після реєстрації шлюбу перейшла на прізвище чоловіка - ОСОБА_7 (Т. 1, а. с. 17, 180), та свідоцтва про укладення шлюбу, виданого повторно - 12.09.2005 року (Т. 1, а. с. 18, 152), убачається, що шлюб 05.09.1955 року за а/з №57 зареєстровано між ОСОБА_6, 1917 року народження, уродженцем Алтайського краю, та ОСОБА_7, 1926 року народження, уродженкою Алтайського краю, тоді як згідно паспортних даних ОСОБА_6, 1916 року народження, уродженець Алтайського краю, в графі «сімейний стан» стоїть відмітка про одруження 05.09.1955 року, а/з за №57, з ОСОБА_7, 1923 року народження. Згідно паспортних даних ОСОБА_7, вона народилася в 1923 році в с. Михайлівка Любашівського району Одеської області, та в графі «сімейний стан» проставлена відмітка про одруження 05.09.1955 року, а/з за №57, з ОСОБА_6, 1916 року народження.

Виявлені розбіжності стали підставою для звернення ОСОБА_6 до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту реєстрації шлюбу між ним і його померлою дружиною. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.11.2005 року було встановлено факт реєстрації шлюбу 05.09.1955 року ОСОБА_6 з ОСОБА_7, яка після розірвання першого шлюбу залишилася на прізвище - ОСОБА_7 (Т. 1, а. с. 19). В подальшому ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.12.2009 р. (Т. 1, а. с. 20) вищевказане рішення суду першої інстанції було скасовано. Заява ОСОБА_6 про встановлення юридичного факту залишена без розгляду у зв'язку із наявністю спору про право.

Після підтвердження рішенням суду шлюбних відносин державним нотаріусом 15.03.2006 року ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на - ? частку в спільному сумісному майні подружжя, а саме - житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 15, 112). 15.03.2006 року ОСОБА_6 державним нотаріусом також було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на обов'язкову частку у спадщині - 1/12 частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами (Т. 1, а. с. 32).

Спадкоємиця ОСОБА_7 за заповітом - ОСОБА_5 27.11.2006 року одержала свідоцтво про право на спадщину на - 5/12 частин житлового будинку (Т. 1, а. с. 116).

Право власності спадкоємців на їх частки у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав (Т. 1, а. с. 35 - 36, 109 - 110).

Після смерті ОСОБА_7 в будинку разом з ОСОБА_6 стала проживати племінниця ОСОБА_7 - ОСОБА_4, у зв'язку з тим, що ОСОБА_6 за віком потребував стороннього догляду, але дочка померлої ОСОБА_7 - ОСОБА_10 і внучка - ОСОБА_5 не побажали доглядати ОСОБА_6.

За життя, 03.10.2006 року, ОСОБА_6 склав заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Восьмої Одеської державної нотаріальної контори, на ім'я ОСОБА_4, якій заповідав все своє майно, що буде належати йому на день його смерті та на що він за законом буде матиме право (Т, 1, а. с. 12). ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6 помер (Т. 1, а. с. 180). Після відкриття спадщини, його спадкоємиця за заповітом - ОСОБА_4 05.06.2007 року звернулася до Комінтернівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та одержала 26.03.2008 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що зберігаються в ощадбанку (Т. 1, а. с. 186).

Відносно нерухомого майна після смерті ОСОБА_6 між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 виник спір щодо їх часток у спадковому нерухомому майні. Згідно матеріалів витребуваної та оглянутої апеляційним судом іншої справи рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.02.2013 року (Т. 1, а. с. 41 - 48, 206 - 213 зворотня сторона), залишеним без змін апеляційним судом Одеської області від 30.10.2013 року (Т. 1, а. с. 49 - 54), у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено повністю. Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на - ? частину в спільному майні подружжя, а саме на - ? частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_1, що видане 15.03.2006 року державним нотаріусом Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області на ім'я ОСОБА_6. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.03.2006 року, видане державним нотаріусом на ім'я ОСОБА_6, спадкоємця ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8, на - 1/12 частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_5 право власності на - 7/12 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8. Визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за заповітом на присадибну земельну ділянку площею - 0,055 га., розташовану по АДРЕСА_1, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_7. Виселено ОСОБА_4 з житлового будинку АДРЕСА_1 та вселено в цій житловий будинок ОСОБА_5. В решті вимог ОСОБА_5 відмовлено .

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.11.2013 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції було відмовлено (Т. 1, а. с. 55 - 57).

Між сторонами виникли спадкові правовідносини.

За нормою ст. 22 КпШС УРСР, чинного на час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку ОСОБА_7, та ст. 60 СК України, чинного на час її смерті, набуте подружжям за час шлюбу майно, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності.

Згідно ст. 63 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», з наступними змінами та доповненнями, роз'яснив, що у разі, якщо встановлення факту пов'язане з вирішенням спору про право, справа розглядається в позовному провадженні.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано звернулася по даній справі до суду з позовом до відповідачів про встановлення фактів, що мають юридичне значення, оскільки між спадкоємцями існує спір про право на спадкове нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами, передбаченими ст. ст. 1217, 1233, 1234, 126, 12698 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_5, звертаючись 19.05.2008 р. у позові, зокрема, вказувала, що: «…Після її смерті, 27.11.2006 р. я отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/12 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1. Право власності на 5/12 частин вказаного житлового будинку зареєстровано за мною Комінтернівським РБТІ 02.08.2007 р., № витягу 15453121, реєстраційний № 14006712, № запису 818 в книзі 159.

Інші 7/12 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, належали нині покійному чоловікові ОСОБА_7, ОСОБА_6, який склав заповіт на ім'я ОСОБА_4». Тобто, ОСОБА_5 визнавала знаходження ОСОБА_6 у шлюбі з ОСОБА_7.

Доводи ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про те, щоСвідоцтво про шлюб, довідка про реєстрацію шлюбу не співпадають з повторним свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, а також актовим записом про смерть ОСОБА_7, при отримані у нотаріуса Свідоцтва про право на - ? ч. спільного майна подружжя не було надано допустимого доказу шлюбних відносин, колегія суддів не приймає до уваги. Вказане спростовуються тим, що особисто ОСОБА_5 визнавала знаходження у шлюбі ОСОБА_6 і ОСОБА_7. На час видачі нотаріусом свідоцтва було чинним відповідне рішення суду про встановлення юридичного факту. Не надано доказів, що ОСОБА_6 був зареєстрований шлюб з особою іншою ніж ОСОБА_7.

Щодо доводів ОСОБА_5 про безпідставне відхилення судом клопотання про закриття провадження у справі, оскільки попереднє рішенням суду має преюдиційне значення, а тому спір між сторонами вже вирішено, колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.12.2009 р. попереднє рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.11.2005 р. скасовано. Заява ОСОБА_6 залишена без розгляду оскільки існує спір про право. Тому ОСОБА_4 обґрунтовано звернулася по даній справі із вимогами про встановлення фактів реєстрації шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, володіння ОСОБА_6 ? ч. житлового будинку, набуття ОСОБА_6 права на обов'язкову частку у спадщині. Вищевказані вимоги не були заявлені ОСОБА_4 у попередній справі.

За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені під час розгляду справи за позовом про право на майно, не мають обов'язкової сили для осіб, які не брали участь у справі. Такі особи мають право на звернення до суду із самостійним позовом про право на це майно. Разом із тим, під час розгляду справи за таким позовом суд враховує обставини раніше вирішеної справи про право на спірне майно незалежно від того, встановлені вони судовим рішенням, що набрало законної сили, у цивільній, господарській або адміністративній справі. Якщо суд дійде інших висновків ніж ті, що містяться у судовому рішенні щодо раніше вирішеної справи, він має навести відповідні мотиви. При цьому суд має виходити з того, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. Висновки (судження) суду щодо прав і обов'язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними. Від правових висновків суду слід відрізняти судові рішення за перетворювальними позовами, які встановлюють, змінюють або припиняють права та обов'язки сторін.

Як вказувалося вище ОСОБА_4 заявила по даній справі додатково вимоги про встановлення фактів реєстрації шлюбу, володіння ОСОБА_6 ? ч. житлового будинку, набуття ОСОБА_6 права на обов'язкову частку у спадщині після смерті жінки - ОСОБА_7. У попередньому рішенні Комінтернівського районного суду від 21.02.2013 р. вказано, зокрема, що підстави для визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію шлюбу 05.09.1955 р. відсутні. Свідоцтво видане органами ЗАГС Республіки Казахстан на підставі наявного актового запису про шлюб (Т. 1, а. с. 41 - 48, 206 - 213 зворотня сторона).

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що після смерті жінки ОСОБА_6 оформив право на частку в майні подружжя та на спадщину. Його права на частку у спільному майні подружжя (1/2 ч.) та на спадщину після смерті жінки (1/12 ч.) за час його життя ніхто не оскаржив і не оспорив, це право не було скасовано. Спір виник після вже смерті ОСОБА_6, коли ОСОБА_4 почала оформлювати спадщину за заповітом. Тільки тоді її права на спадщину почала оспорювати спадкоємець ОСОБА_7 - ОСОБА_5.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_5 є необґрунтованою, а тому її треба відхилити.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на частину житлового будинку зазначеним вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом, суд першої інстанції виходив з того, що померлий ОСОБА_6 був позбавлений рішенням суду у справі № 2-56/11 права на зазначене нерухоме майно у зв'язку з недоведеністю законних підстав для його набуття.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, оскільки вони суперечать вищевказаним висновкам суду щодо встановлення фактів реєстрації шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, володіння ОСОБА_6 ? частиною належного подружжю житлового будинку. Встановивши вищевказані факти і одночасно відмовивши ОСОБА_4 у визнанні права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом, суд не вирішив спір по суті. За вище встановлених обставин, колегія суддів вважає, що за ОСОБА_4 необхідно визнати право власності в порядку спадкування за заповітом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_7. ОСОБА_6, на - 7/12 частин житлового будинку з надвірними спорудами, частково задовольнивши позовні вимоги в цій частині. При цьому, колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_6 має право на ? ч. житлового будинку та розміру обов'язкової частки ОСОБА_6 у спадщині після смерті дружини ОСОБА_7 у розмірі - 1/12 ч.. Визначений судом першої інстанції розмір цієї частки як - ? ч. не відповідає фактичним обставинам справи щодо кількості спадкоємців за законом та положенням ст. 1241 ЦК України. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним Свідоцтва про право ОСОБА_5 на спадщину за заповітом, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, на - 5/12 ч. житлового будинку необхідно залишити без змін. Вирішивши спір в частині спадкування житлового будинку таким чином, будуть реалізовані такі засади цивільного законодавства, як судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість та добросовісність (п. п. 5, 6 ст. 3 ЦК України).

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 про визнання за нею права власності в порядку спадкування на ? частин земельної ділянки, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність осіб.

Законом України від 11.01.2011 р. № 2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, який набрав чинності 08.02.2011 р., ст. 61 СК України доповнено ч. 5, якою визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Встановлено, що на земельну ділянку, під придбаним подружжям ОСОБА_6 житловим будинком, отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку від 19.08.1998 р. - ОСОБА_7 (Т. 1, а. с. 23, 190). Таким чином, відсутні підстави для визнання за ОСОБА_4 права власності на - ? ч. спірної земельної ділянки в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6. Суд першої інстанції правильно відмовив ОСОБА_4 у задоволенні цих позовних вимог.

Доводи ОСОБА_4 про те, що суд не вирішив по суті спір про право на майно в порядку спадкування, встановивши факт володіння ОСОБА_6 майном, суд мав всі підстави для вирішення питання щодо її прав на спадкове майно, є обґрунтованими.

Доводи ОСОБА_4 щодо наявності підстав для визнання за нею права власності в порядку спадкування на - ? ч. житлового будинку та на - ? ч. земельної ділянки, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не засновані на фактичних обставинах справи та положеннях вищевказаних норм матеріального права.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_4 є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки висновки суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на частину житлового будинку зроблені при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Необхідно ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказані позовні вимоги задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, номер картки фізичної особи платника податків - НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за заповітом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6, на - 7/12 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, та складається з одного черепашкового житлового будинку, загальною площею - 52,4 кв. м., житловою площею - 28,0 кв. м., позначеного на плані під літерою «А», літера «А1» - прибудова, літера «А2» - прибудова, літера «Б» - літня кухня, літера «Г» - сарай, 1 - 2 - огорожа, № 1 - цистерна, № 2 - брукування, розташованого на земельній ділянці, площею - 550 кв. м..

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, номер картки фізичної особи платника податків - НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за заповітом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6, на - 7/12 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, та складається з одного черепашкового житлового будинку, загальною площею - 52,4 кв. м., житловою площею - 28,0 кв. м., позначеного на плані під літерою «А», літера «А1» - прибудова, літера «А2» - прибудова, літера «Б» - літня кухня, літера «Г» - сарай, 1 - 2 - огорожа, № 1 - цистерна, № 2 - брукування, розташованого на земельній ділянці, площею - 550 кв. м..

В решті рішення - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова