Справа № 591/2681/17
Провадження № 2/591/1807/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2017 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Шелєхової Г.В.

при секретарі - Бондар С.М.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3-я особа - центр по наданню адміністративної допомоги у м. Суми, орган опіки та піклування Сумської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1. У вказаному будинку зареєстровано 3 особи, в тому числі відповідач, яка з 1998 року не проживає в спірній квартирі, не оплачує комунальні послуги, її особисті речі в квартирі відсутні. В спірній квартирі зареєстрований і син відповідача. Через вказані обставини позивач несе зайві витрати по утриманню власності. В добровільному порядку відповідач з реєстрації не знімається, тому він просить суд визнати відповідача та її сина такими, що втратили право користування квартирою.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник третьої особи проти позову заперечив.

Позивач та відповідач в судове засідання не з'явилися про місце, час розгляду справи повідомлялися.

Представник центру по наданню адміністративної допомоги у м. Суми не з'явився про місце, час розгляду справи повідомлявся.

Суд, вислухавши пояснення з'явившихся учасників, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 є наймачем квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією ордеру на житлове приміщення (а.с.13).

Згідно довідки, наданої КП «Сумитеплоенергоцентраль» б/н від 1 лютого 2017 року, в квартирі зареєстровані: ОСОБА_3, його донька ОСОБА_4, онук ОСОБА_5 ( а. с. 11).

Згідно акту від 7 лютого 2017 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_2: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в спірному житлі з 1998 року по теперішній час не проживають (а.с.12).

Згідно відповіді КУ «Сумська міська клінічна лікарня №4» Сумської міської ради та інформаційної довідки вбачається, що ОСОБА_5 проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 87-88).

Згідно листів Сумського ДНЗ №23 «Золотий ключик» м. Суми від 8 серпня 2017 року 28 вересня 2017 року ОСОБА_9 був вихованцем вказаної установи з 11 вересня 2013 року по 11 серпня 2017 року, в особовій справі дитини вказана домашня адреса: АДРЕСА_1 (а. с. 89).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що відповідач в квартирі не мешкає, дитячі речі в ній відсутні.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що відповідач в квартирі не проживає, виїхала разом з матір'ю.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що в спірній квартирі проживають позивач з дружиною та донькою ОСОБА_11, у вказаному житлі відповідач не проживає більше 10 років.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що знає відповідача, вона зареєстрована в квартирі позивача, однак не мешкає там не менше 10 років.

Згідно пояснень позивача відповідач не мешкає в спірному житлі з 1997 року.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, свою позицію по справі не висловила, однак зі слів представника Служби у справах дітей, відповідач позов не визнала, пояснила, що не проживає в квартирі з дитинства.

Згідно висновку Служби у справах дітей Сумської міської ради від 28 листопада 2017 року, служба не погоджується з позовом ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_9, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 - ОСОБА_4 разом з родиною проживає в квартирі матері за адресою: АДРЕСА_1. Свою позицію обґрунтовують посиланням на ст. ст. 64, 65 Житлового кодексу України, ст. 405 ЦК України, ст. 232 Сімейного кодексу України.

Відповідачем доказів на підтвердження того, що позивач чинить їй перешкоди в користуванні житлом не надано.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 з 1997 року у вказаній квартирі фактично не проживає, її син ОСОБА_14 ніколи в цій квартирі не проживав, перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачам ніхто не чинив, особисті речі відповідачів в квартирі відсутні. Вирішити проблему в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості, оскільки відповідач в квартирі фактично не мешкає, не відвідує квартиру та стосунки із позивачем не підтримує. Участі у проведенні оплати комунальних послуг відповідачі не приймають.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Суд, вважає, що право позивача на вільне користування та розпорядження належним йому житлом порушується та підлягає захисту.

Згідно вимог ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що доводи позивача про не проживання відповідача з дитиною в спірній квартирі понад 6 місяців без поважних причин є обгрунтованими та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Заперечення третьої особи є такими, що не заслуговують на увагу з вищенаведених підстав. Посилання на ст. 405 ЦК України в даному випадку є недоречним, оскільки квартира, в якій проживає позивач, не перебуває в його власності, вона знаходиться у користуванні, а ст. 405 ЦК України регулює право членів сім»ї власника житла на користування цим житлом. Ст. 232 Сімейного кодексу України стосується правових наслідків усиновлення і не має ніякого відношення до даної справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, та визнання ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_14 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутністю в жилому приміщенні понад 6 місяців без поважних причин.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК, суд, ст.. 71, 72 ЖК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН - НОМЕР_1, НОМЕР_2, адреса реєстрації: 40035, АДРЕСА_2) задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса реєстрації: 40035, АДРЕСА_2, місце фактичного проживання: 40031, АДРЕСА_1), та її сина ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_3 адреса реєстрації: 40035, АДРЕСА_2, місце фактичного проживання: 40031, АДРЕСА_1) такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Сторони можуть оскаржити рішення суду до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення через Зарічний районний суд м. Суми. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 18.12.2017 року.

Суддя Г.В.Шелєхова