07.04.2017 Єдиний унікальний номер 205/9519/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2017 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Скрипник К.О.

при секретарі Молчанові Є.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Новокадацький відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 22 грудня 2016 року звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 09 березня 2014 року близько 21.20 год., відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по дорозі «Знам`янака-Луганськ-Ізваріно», при виникненні перешкоди, яку він був спроможний обєктивно виявити, у вигляді транспортного засобу належного позивачу «Chevrolet Aveo», д/н НОМЕР_2, який стояв з увімкненою аварійною сигналізацією на проїзній частині, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди та скоїв зіткнення з автомобілем. Внаслідок даної ДТП автомобілю позивача спричинена матеріальна шкода. Відповідно до рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка сталася 09.03.2014 року суму в розмірі 27 879,78 грн. та судові витрати. До теперішнього часу сума боргу не сплачена. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 263 від 20.07.2016 року сума матеріальної шкоди, спричиненої як власнику пошкодженого автомобіля на даний час складає 73 841,51 грн. Таким чином, додаткова сума боргу, що виникла у звязку з злісним ухиленням відповідача від погашення боргу та внаслідок інфляції складає 45 961,73 грн., з відрахуванням суми, яка була стягнута згідно рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року. Позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 45 961,73 грн., судові витрати повязані з проведенням товарознавчого дослідження 850 грн. та судовий збір.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовну заяву не визнав в повному обсязі та просив відмовити в її задоволенні.

Третя особа у судове засідання не зявилася, про день і час проведення слухання справи сповіщалася належним чином.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали даної цивільної справи, матеріали цивільної справи № 2/205/504/15 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 09 березня 2014 року близько 21.20 год. на автодорозі Знам`янка-Луганськ-Ізварино на 191 км. водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, який стояв на проїжджій частині після зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 11 вересня 2014 року.

Постановою про закриття кримінального провадження від 11.09.2014 року, старшого слідчого СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Маслак І.П., кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000519 від 10.03.2014 року закрито у звязку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с.5-7).

Встановлено, що автомобіль НОМЕР_3, належить на праві власності ОСОБА_1, на підстав свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.8).

В силу ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В силу ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою

Згідно зі ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Так, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2015 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та ухвалено нове, яким стягнуто з ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09 березня 2014 року 27 879,78 грн. та судові витрати в розмірі 3085,48 грн. (а.с.9-11).

Разом з тим, позивачем до матеріалів справи долучено висновок судового експерта ОСОБА_3 № 2633 від 20.07.2016 року, де вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля НОМЕР_3, пошкодженого внаслідок ДТП, станом на 05.07.2016 року складає 73 841,51 грн. (а.с.15-20).

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач, зволікаючи з поверненням боргу за рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області, наносить матеріальну шкоду позивачу, оскільки значно знижується купівельна спроможність гривні, підвищилися ціни на продукти, сталася інфляція, але ж помилково, при цьому, посилається на висновок судового експерта ОСОБА_3 № 2633 від 20.07.2016 року,наданий ним разом з позовом.

Отже, суд не бере до уваги вказаний висновок, оскільки він не є належним доказом по справі, замовлений за особистим бажанням позивача вже після розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року виконано в повному обсязі та згідно постанов державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 30 березня 2017 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з повним виконанням рішення суду (а.с.67,68).

Відтак, у суду відсутні правові підстави для стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09 березня 2014 року.

Натомість, суд неодноразово розяснював право позивача на звернення до суду на підставі положень ст. 625 ЦК України, у звязку з несвоєчасним виконанням рішення суду ОСОБА_2

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Наведені позивачем підстави та обґрунтування заподіяння та відшкодування заподіяної матеріальної шкоди не свідчать про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги безпідставні, незаконні, не обґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги майнового характеру оплачені позивачами, судом залишено без задоволення, позивачі не звільнені від їх оплати, у звязку з чим поверненню не підлягають.

На підставі викладеного і керуючисьст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Новокадацький відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя К.О. Скрипник