_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/2307/17
Провадження № 2/520/6790/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2017 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевої О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

Встановив,

Позивач звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її позивача користь борг за договором позики у сумі 65000 грн., стверджуючи, що відповідач не виконує свої зобовязання за договором позики від 1 лютого 2015 року. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала і просила покласти на відповідача і судові витрати.

Представник відповідача позов визнала.

Суд вислухав сторони, вивчив матеріали по справі і встановив наступне:

01 лютого 2015 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 надала, а ОСОБА_2 отримала грошові кошти в сумі 65000 грн. ОСОБА_2 зобовязалась у термін до 01 лютого 2016 року повернути зазначену грошову суму ОСОБА_1

Позивач стверджує, що ОСОБА_2 свої зобовязання за договором позики не виконала, грошові кошти не повернула, посилаючись на тяжке матеріальне становище, тому ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом і вимагає стягнути з відповідача борг за позикою в сумі 65000 грн. На підтвердження позовних вимог позивачева сторона посилалась на договір позики, який оформлено сторонами в письмовій формі в момент його виконання.

Представник відповідача, визнаючи позов, пояснила, що 1.02.2015 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в борг за договором позики грошові кошти в сумі 65000 грн і зобовязалась повернути борг до 01.02.2016 року, але свої зобовязання не виконала.

При вищенаведених обставинах суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав:

01 лютого 2015 року сторони уклали договір позики. При укладанні договору сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: суми позики і строку повернення позики. Договір сторони уклали в письмовій формі. На укладання договору сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договір підлягає виконанню обома сторонами. ОСОБА_1 - позикодавець свої зобовязання за договором виконала, коли передала ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 65000 грн, що зазначено у п.2 договору позики і представник відповідача визнала в судовому засіданні. Обовязок позичальника повернути позику передбачено умовами договору і ст.1049 ЦК України.

Суд встановив і сторони визнали, що ОСОБА_2 свої зобовязання за договором позики не виконала і не повернула ОСОБА_1 позичені на певний строк грошові кошти.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до положень ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Верховний Суд України, який у своїй Постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України , стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 650 грн.

Таким чином, на користь ОСОБА_1 з відповідача підлягають стягненню на виконання договору позики 65000 грн- борг за позикою, і на відшкодування судових витрат 650 грн.

Ст.130 ч.4 ЦПК України передбачає право суду ухвали рішення в попередньому судовому засіданні при визнанні позову відповідачем в порядку, встановленому ст..174 ЦПК України. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд

Вирішив

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_1, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_2) 65000 грн (шістдесят п»ять тисяч грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 650 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.