Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 322/415/17 Головуючий у 1-й інстанції Гасанбеков С.С.
Пр. № 22-ц/778/3262/17Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 15 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (надалі - ТОВ «ЛК «Еталон») про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив зобов'язати відповідача здійснити йому передачу у користування сільгосп трактор МТЗ-82.1 за договором фінансового лізингу №001373 від 11 листопада 2015 року на протязі десяти днів з моменту набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 11 листопада 2014 року він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу № 001373, згідно з яким, лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складається з періодів (місяців) згідно з графіком сплати лізингових платежів та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмету лізингу за формою, встановленою лізингодавцем.

Замовлення предмету лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем специфікації та сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу.

Лізингоодержувач має право самостійно обирати ТЗ та продавця ТЗ і несе пов'язані з цим ризики. Продавцем ТЗ є особа, що як правило, зазначається у специфікації. В такому випадку лізингоодержувач подає лізингодавцю письмову заяву із зазначенням назви продавця.

Замовлення предмету лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем Специфікації (Додаток №3 до цього Договору) та оплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця Авансового платежу (п. 1.3 Договору).

Специфікацією (Додаток №3 до цього Договору) встановлено вартість Предмета лізингу - 190 000,00 грн.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що Предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця Авансового платежу та Комісії за передачу Предмета лізингу.

Додатком № 1 до цього Договору передбачено розмір авансового платежу, який становить 50% вартості Предмета лізингу - 95000,00 грн. та комісії за передачу Предмета лізингу 3% вартості Предмета лізингу - 5700,00 грн..

Для отримання Предмета лізингу у користування лізингоодержувач повинен сплатити лізингодавцю 100 700,00 грн.

Зазначає, що він сплатив відповідачу 115 000,00 грн., із них: 19 000,00 грн. - комісія за організацію; 81 000,00 грн. - аванс; 15 000,00 грн. - різниця вартості предмета лізингу.

14 червня 2016 року він заплатив відповідачу комісію за передачу предмету лізингу, що підтверджується квитанцією № 0.0.567157348.1 від 14.06.2016 року.

Вказує, що лізингодавець не виконав свої зобов'язання по договору в частині передачі у користування лізингоодержувачу сільськогосподарського трактору МТЗ-82.1 мотивуючи підвищенням вартості предмету лізингу і необхідністю здійснення доплати.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 15 червня 2017 року (а.с. 63-71) позов задоволено частково.

Зобов'язано ТОВ «ЛК «Еталон» передати ОСОБА_2 у користування сільгосп трактор марки МТЗ модель 82.1 за договором фінансового лізингу № 0011373 від 11 листопада 2014 року.

В задоволені решти позову відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «ЛК «Еталон»на користь держави судовий збір в сумі 640,00 рн.

Позивач ОСОБА_2 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції (фактично в частині задоволення позовних вимог позивача), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ТОВ «ЛК «Еталон» у своїй апеляційній скарзі (а.с. 78-90) просило рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов позивача залишити без задоволення та визнати неправомірною спробою ОСОБА_2 отримати в користування та наступний викуп предмета лізингу за ціною, що є нижче ціни виробника /продавця.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною скаргою відкрито (а.с. 78), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 75).

Позивач ОСОБА_2 подав апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача (а.с. 105-109).

У судове засідання 02 листопада 2017 року належним чином повідомлений апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с.102) представник відповідача ТОВ «ЛК «Еталон» не з'явився, відповідач про причини неявки свого представника апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав, навпаки, у своїй апеляційний скарзі (а.с.90) просив розглядати дану справу апеляційним судом без участі його представника.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки у дане судове засідання представника відповідача ТОВ «ЛК «Еталон» та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила заяву відповідача ТОВ «ЛК «Еталон» задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю представника останнього за присутністю позивача ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ТОВ «ЛК «Еталон» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. 88, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі в частині їх задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 11 листопада 2014 року між ТОВ «ЛК «Еталон» (Лізингодавець) та ОСОБА_2 (Лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 001373.

Відповідно до п. 1.1 вищезазначеного договору сторін Лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі - предмет лізингу, визначений у п. 3.1 цього Договору), а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно із п. 1.3 вищезазначеного договору сторін замовлення предмета лізингу відбувається з моменту підписання Лізингоодержувачем Специфікації (Додаток № 3 до цього Договору) та сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу).

Предметом лізингу у Специфікації зазначено сільгосп трактор марки МТЗ модель 82.1 вартістю 190000,00 грн. Згідно з додатком № 1 до Договору, розмір авансового платежу становить 50% - 95000,00 грн., комісія за організацію становить 10% - 19000,00 грн., комісія за передачу становить 3% - 5700,00 грн.

Відповідно до п. 4.2.3 вищезазначеного договору сторін Лізингоодержувач зобов'язаний у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору.

П. 5.1 вищезазначеного договору сторін передбачено, що предмет лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, що становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу).

Згідно із п. 5.4 вищезазначеного договору сторін розмір комісії за організацію та комісії за передачу предмета лізингу встановлюється в Додатку № 1, та становлять відповідно 10% та 3% від вартості предмета лізингу. Цим же пунктом вищезазначеного договору сторін передбачено, що у разі збільшення вартості предмета лізингу Лізингодавець повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу Лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу визначеного в Додатку № 1 до цього Договору фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу Лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі Лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає. В такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та поточні лізингові платежі будуть розраховані, визначені та встановлені в Додатковій угоді до даного договору.

На виконання вищезазначеного договору сторін, позивач 11.11.2014 сплатив 19000,00 грн. - комісії за організацію та 81000,00 грн. - авансовий платіж, а 13.11.2014 сплатив 15000,00 грн., що підтверджується квитанціями № QS01, № QS01 від 11.11.2014, № 0.0.315506045.1 від 13.11.2014(а.с.21-22).

22 травня 2015 року позивач звертався до суду з аналогічним позовом, проте рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 23.06.2015 по справі № 322/560/15, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19.08.2015, в задоволенні позову було відмовлено у зв'язку з неповним виконанням позивачем його обов'язків за договором, що полягало у несплаті ним комісії за передачу предмета лізингу.

14 червня 2016 року позивач сплатив відповідачу комісію за передачу предмета лізингу в розмірі 5700,00 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.567157348.1 від 14.06.2016 (а.с.22).

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд першої інстанції правильно виходив із наступного.

З наданих сторонами письмових пояснень судом першої інстанції було правильно встановлено, що спір між сторонами виник з приводу виконання пункту 5.4 вищезазначеного договору сторін, а саме: позивач вважає, що ним в повному обсязі сплачено авансовий платіж, комісію за організацію та комісію за передачу, в розмірі, визначеному в додатку № 1 до Договору, натомість відповідач заперечує сплату позивачем в повному обсязі авансового платежу та комісії за організацію і стверджує, що цим пунктом договору передбачено обов'язок позивача, у разі збільшення вартості предмета лізингу, одноразово сплатити різницю вартості предмета лізингу та різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу.

За правилами ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі) (ч. 1); до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом, до відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом (ч. 2); особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом (ч. 3).

Ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ч. 1 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 № 723/97-ВР, лізингодавець зобов'язаний у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору.

Ч. 1 ст. 16 Закону № 723/97-ВР передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Як випливає з вищезазначених умов договору сторін, строк у 90 робочих днів, в межах якого відповідач має передати позивачу предмет лізингу (п. 5.1) починає обчислюватися з моменту сплати позивачем на рахунок відповідача авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу.

П. 5.4 вищезазначеного договору сторін передбачено особливість здійснення авансового платежу та комісії за організацію у випадку збільшення вартості предмета лізингу, а саме встановлено обов'язок Лізингодавця, тобто відповідача по справі, одноразово сплатити різницю вартості предмета лізингу та комісії за організацію.

Згідно із ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимоги на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом частин 2 та 4 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Твердження відповідача про наявність у позивача обов'язку, передбаченого пунктом 5.4 договору щодо проведення доплати авансу та комісії у разі збільшення вартості предмета лізингу, спростовується вищезазначеними доказами. При цьому, судом першої інстанції було досліджено як примірник договору позивача, так і належним чином засвідчену копію договору, надану відповідачем, і встановлено ідентичність умов у пункті 5.4, згідно з яким обов'язок з доплати покладається саме на відповідача.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону № 723/97-ВР договір лізингу має бути укладений у письмовій формі, а розмір лізингових платежів є істотною умовою договору лізингу, відтак враховуючи положення ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 654 ЦК України, єдиним можливим належним та допустимим доказом звільнення Лізингодавця від обов'язку здійснення доплати, передбаченого пунктом 5.4 договору, та покладення такого обов'язку на позивача (Лізингоодержувача), може бути письмова додаткова угода до договору. Проте, будь-яких додаткових угод до договору сторони суду першої інстанції не надали.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зміна вартості предмета лізингу, відповідно до п. 5.4 договору, не створює для позивача обов'язку здійснення доплати авансу та комісії за організацію. Отже, враховуючи сплату позивачем 14.06.2016 останнього платежу, з передбачених у п. 5.1 договору, - комісії за передачу в розмірі 5700,00 грн., саме з цієї дати почався перебіг строку у 90 робочих днів, передбаченого цим пунктом. У зв'язку з цим, відповідно до п. 5.1 договору, предмет лізингу мав бути переданий відповідачем позивачу у цей строк.

Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-ХІІ захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Ч. 3 цієї статті передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути примусове виконання обов'язку в натурі.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно визнав позов позивача у цій справі обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в частині вимог про зобов'язання відповідача передати позивачу сільгосп трактор марки МТЗ модель 82.1 за договором фінансового лізингу № 001373 від 11 листопада 2014 року.

Водночас, суд першої інстанції правильно не вбачав підстав для встановлення десятиденного строку, протягом якого відповідач має передати позивачу сільгосп трактор, оскільки строки виконання судового рішення визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, про що боржника повідомляє виконавець (ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII).

Доводи апеляційної скарги відповідача ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену ним в його запереченнях на позов позивача у цій справі, та яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Безпідставними є доводи ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» про те, що оскаржуємим рішенням суд першої інстанції зобов'язав його передати ОСОБА_2 у користування сільгосп трактор марки МТЗ модель 82.1 за договором фінансового лізингу № 0011373 від 11 листопада 2014 року за ціною, що є нижче ціни виробника /продавця.

Оскільки, суд першої інстанції в оскаржуємому рішенні взагалі не визначав ціни, за якою ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» зобов'язаний передати ОСОБА_2 у користування сільгосп трактор марки МТЗ модель 82.1 за договором фінансового лізингу № 0011373 від 11 листопада 2014 року.

Остання визначена у вищезазначеному договорі сторін.

Будь-які додаткові угоди щодо зміни ціни за договором сторонами не укладались.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Також безпідставно ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» у своїй апеляційній скарзі просив за результатами апеляційного розгляду визнати апеляційним судом неправомірною спробою ОСОБА_2 отримати в користування та наступний викуп предмета лізингу за ціною, що є нижче ціни виробника /продавця.

Оскільки, встановлено, що ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН», як відповідач у цій справі, зустрічного позову у цій справі, у тому числі щодо визнання неправомірною спробою ОСОБА_2 отримати в користування та наступний викуп предмета лізингу за ціною, що є нижче ціни виробника /продавця, не заявляло та такі позовні вимоги не були предметом розгляду суду першої інстанції у цій справі взагалі.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Якщо ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» вважав, що у вищезазначеному договорі сторін є будь-яка описка, зокрема у п. 5.4 в частині назви сторони договору, на якій лежить обов'язок одноразово сплатити різницю вартості предмета лізингу та комісії за організацію тощо, то у ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» з моменту укладення цього договору 11 листопада 2014 року і до часу ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі (15 червня 2017 року) було достатньо часу для того, щоб вирішити питання про внесення відповідних змін у вищезазначений договір у позасудовому (шляхом укладення відповідної додаткової угоди сторін до договору) або судовому порядку (за рішенням суду, якщо інша сторона ОСОБА_2 ухилявся від укладення відповідної додаткової угоди).

За відсутності вищезазначених обставин суд першої інстанції правильно виходив у цій справі із правомірності всіх умов вищезазначеного договору сторін, що узгоджується із вимогами ст. 204 ЦК України, та обов'язковості останніх для виконання його сторонами.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України сприяв повному та всебічному розгляду цієї справи, зокрема витребував для огляду у судовому засіданні цій справі примірники (екземпляри) вищезазначеного договору обох сторін (а.с. 51), пересвідчувався в ідентичності положень договору у цих примірниках (екземплярах) договору сторін (а.с.8-16), долучав у тому числі належним чином засвідчену копію договору, надану відповідачем (а.с. 56-65), досліджував останню, тощо.

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування заперечень проти позову позивача в частині його задоволення.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Однак, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні, та зокрема відповідачем ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» апеляційному суду не надані.

Хоча апеляційний суд на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України сприяв повному та всебічному перегляду апеляційним судом законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН», як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Крім того, суд першої інстанції правильно з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішив оскаржуємим рішенням питання про розподіл між сторонами понесених ними судових витрат у цій справі, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови відповідачу ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_2 будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 15 червня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.