Справа № 466/8424/16 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/1761/17 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

відповідача ФОП ОСОБА_4,

її представника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів у Львівській області, про захист прав споживача та стягнення коштів,

встановила:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з фізичної особи-підприємця (далі-ФОП) ОСОБА_4: грошові кошти у розмірі 7000 грн., які вона сплатила за придбаний 15.01.2016 року у відповідача матрац «Miami» фірми «Matrolux», оскільки матрац виявився неналежної якості (не відповідав ознакам автентичності матраців цієї фірми, а саме, у нього було виявлено: непрострочені шви, нерівно зшиті полотнища, невідповідність прострочених строчок, наявність рубцевого шва посередині матраца, що унеможливлює спати на ньому) і 25.01.2016 року був повернутий нею відповідачеві; 3% річних у розмірі 137 грн. 50 коп. за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання щодо повернення їй коштів або обміну придбаного товару на товар належної якості; моральну шкоду в розмірі 7000 грн., завдану придбанням товару неналежної якості та небажанням відповідача повернути їй кошти, які для її сім'ї є значною сумою, необхідністю звернення до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області та до суду з метою захисту порушених прав. Крім того, просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 2500 грн., які вона понесла на оплату послуг фахівця в галузі права.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29.12.2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 5500 грн. коштів за оплату товару. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 в дохід держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2, просить його скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що жодних доказів на підтвердження зниження якості повернутого нею матрацу на 1500 грн. в матеріалах справи немає, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив їй у задоволенні позову про стягнення сплачених нею коштів за придбання товару в повному обсязі. Крім того, вважає, що суд безпідставно відмовив їй також у стягненні витрат на правову допомогу та моральної шкоди, а висновки суду про відмову у стягненні 3% річних взагалі є необґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Згідно з цією частиною задовольняються вимоги споживача щодо товарів, гарантійний строк на які не закінчився (ч.2 ст.8 Закону).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 цього Закону, гарантійний строк - це строк, протягом якого виробник (продавець, виконавець або будь-яка третя особа) бере на себе зобов'язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв'язку з введенням її в обіг.

Істотним недоліком Закон називає такий недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з таких ознак, а саме: він взагалі не може бути усунутий, його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів, він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором (п.12 ч.1 ст.1 Закону).

Належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем (п.13 ч.1 ст.1 Закону).

Недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Частиною першою статті 9 цього Закону передбачено, що споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням.

Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром.

Перелік товарів, що не підлягають обміну (поверненню) з підстав, визначених у цій статті, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 цього Закону, договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, термін, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердженням вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншим розрахунковим документом.

Судом встановлено, що згідно з рахунком-замовленням №002 від 11.01.2016 року (а.с.3), який було оплачено 15.01.2016 року, позивач купила у відповідача матрац «Miami», вартість якого разом із доставкою та знижкою становила 7000 грн.

25.01.2016 року позивач повернула матрац відповідачеві для його обміну, про що зазначено у згаданому вище рахунку.

Доказів на підтвердження невідповідності придбаного товару вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та/або умовам договору, а також інформації про цей товар, наданій виробником (виконавцем, продавцем), позивачем надано не було.

Навпаки, зі змісту відповідей на звернення позивача в Інспекцію з питань захисту прав споживачів у Львівській області (а.с.5), встановлено, що на момент перевірки відповідач надала документи, які підтверджують якість проданого позивачеві товару (висновок санітарно-епідеміологічної експертизи, сертифікат відповідності).

Такі висновки та сертифікати щодо належної якості товару - матраців «Miami», виробником яких є ТОВ «Maтролюкс», відповідач надала й апеляційному суду (а.с.126-131).

Отже, правових підстав для висновку про продаж позивачеві товару неналежної якості у суду немає.

Однак, враховуючи те, що позивач повернула товар відповідачеві, який у неї було прийнято, відмовившись від його подальшого використання, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про повернення їй за рахунок відповідача грошових коштів лише у сумі 5500 грн., оскільки матрац позивачем використовувався (вона на ньому спала, пошкоджене фабричне упакування тощо), а тому цей товар міг бути прийнятий виробником для подальшої його реалізації за умови заміни чохла матрацу, вартість якої становила 1500 грн., що підтверджено письмовими доказами у справі (а.с.8) і не було спростовано позивачем.

Погоджується також колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовної вимоги позивача про відшкодування їй моральної шкоди, оскільки у п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону, а у ст.1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, чого в даній справі немає.

Відсутні й правові підстави для стягнення з відповідача у користь позивача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті заявлених позивачем позовних вимог, а тому оскаржуване рішення в цій частині слід залишити без змін.

Що ж стосується вирішення судом питання розподілу судових витрат, то апеляційна скарга в цій частині підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване рішення суду - підлягає зміні, виходячи з наступного.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, відносяться витрати на правову допомогу (ч.1, п.2 ч.3 ст.79 ЦПК).

Згідно зі ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

На підтвердження факту надання позивачеві в даній справі правової допомоги адвокатами адвокатського об'єднання «Жеманова, ОСОБА_3 та партнери» та понесення позивачем у зв'язку з цим витрат по її оплаті, стороною позивача було надано суду першої інстанції ордери від 14.09.2016 року (з посиланням у них на договір про надання правової допомоги №2 від 14.09.2016 року) та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.15-18), на підставі яких їх було допущено до участі в справі, а також квитанцію про оплату позивачем 27.09.2016 року через відділення ПАТ «ПриватБанк» послуг за надання правової допомоги в розмірі 2500 грн. (а.с.1), а тому висновок районного суду про відсутність документів, необхідних для вирішення питання про компенсацію позивачеві за рахунок відповідача витрат на правову допомогу є неправильним, оскільки не відповідає вказаним вище нормам процесуального закону.

Додатково апеляційному суду стороною позивача було надано також договір про надання правової допомоги №2 від 14.09.2016 року (а.с.68-73) та звіт про надану правову допомогу відповідно до вказаного договору (а.с.97), згідно з яким позивачеві було надано, зокрема, послуги з підготовки позовної заяви та необхідних письмових документів, а також з представництва інтересів позивача в судових засіданнях суду першої інстанції, що підтверджується журналами судових засідань (а.с.19, 33, 39, 44, 47), а тому розмір, заявлений позивачем для компенсації витрат на правову допомогу (2500 грн.), відповідає вимогам ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Відповідно до ст.88 ЦПК України, сторона, на користь якої ухвалено судове рішення, має право на компенсацію (відшкодування) за рахунок іншої сторони понесених нею та документально підтверджених судових витрат, пропорційно до задоволених вимог, якщо позов задоволено частково.

Враховуючи наведене й те, що позовні вимоги ОСОБА_2 майнового характеру задоволено судом частково (77%), то, відповідно, розмір компенсації за рахунок відповідача витрат позивача на правову допомогу становить 1925 грн.

Неправильно вирішено судом першої інстанції й питання про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору за подання позову з вимогою майнового характеру, від сплати якого позивач звільнена згідно з законом по даній категорії справ, оскільки судом не було враховано те, що позов в цій частині задоволено частково, а тому визначений судом для сплати відповідачем у дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. підлягає зменшенню до 424 грн. 42 коп.

У зв'язку з цим, оскаржуване рішення в частині розподілу судових витрат підлягає зміні на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК Україні з ухваленням апеляційним судом в цій частині рішення про стягнення з відповідача у дохід держави судового збору в розмірі 424 грн. 42 коп., а у користь позивача - витрат на правову допомогу у розмірі 1925 грн.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з наведених вище мотивів.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення змінено апеляційним судом лише в частині розподілу судових витрат, тому вимога апелянта про стягнення з відповідача витрат, понесених по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2016 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 424 гривень 42 копійок.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 судові витрати по оплаті правової допомоги у розмірі 1925 гривень.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.