Справа № 300/330/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

02 лютого 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Собослоя Г.Г.,

суддів - Мацунича М.В., Куштана Б.П.,

секретарі - Шукаль О.Я.,

з участю: представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Воловецького районного суду від 30 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Воловецька державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на 1/3 частини житлового будинку,

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2016 року ОСОБА_5, ОСОБА_4 звернулися до суду з вищезазначеним позовом, який мотивують тим, що після смерті матері ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 року відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі житловий будинок АДРЕСА_1. На час смерті матері в спадковому будинку проживали і були прописані ОСОБА_2 (відповідач), ОСОБА_7 (син), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_8 (дочка), ОСОБА_5 (син). Зважаючи на даний факт, позивачі вважали себе власниками житлового будинку в рівних частках, оскільки фактично прийняли спадщину, що відкрилася після смерті матері. Проте, 2015 року відповідачем було пред'явлено свідоцтво про право на спадщину за законом від 2005 року, згідно якого він є єдиним спадкоємцем вказаного нерухомого майна.

ОСОБА_5, ОСОБА_4 вважали свідоцтво про право на спадщину за законом таке, що видано з порушенням норм чинного законодавства та просили визнати вказане свідоцтво недійсним та визнати за ними та відповідачем право власності на 1/3 частину житлового будинку в АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Рішенням Воловецького районного суду від 18.10.2017 року позов ОСОБА_5, ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії НОМЕР_1, видане Воловецькою державною нотаріальною конторою 13.12.2005 року ОСОБА_2 щодо успадкування ним житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 в порядку спадкування право власності на 1/3 частину житлового будинку та господарських споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування право власності на 1/3 частину житлового будинку та господарських споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача - ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав подану його довірителем апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених і ній підстав.

ОСОБА_5, ОСОБА_4 та представник третьої особи - Воловецької державної нотаріальної контори судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, однак відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 року відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі житловий будинок в АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки виконкому Гукливької сільської ради №1571 від 08.11.2005 року та №494 від 29.03.2016 року на час смерті ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, у спадковому будинку АДРЕСА_1 були прописані і проживали слідуючі члени сім'ї: ОСОБА_2 - зять, ОСОБА_6 - дочка, ОСОБА_7- внук, ОСОБА_5 - внук, ОСОБА_8 - внучка.

ОСОБА_6, являючись спадкоємцем першої черги, прийняла спадщину, що відкрилася після смерті матері ОСОБА_9, фактично вступивши у володіння майном.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 18.02.2016 року.

Як слідує з матеріалів спадкової справи №123/2005, заведеною Воловецькою державною нотаріальною конторою за померлою ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_2 13.12.2005 року звернувся до нотаріуса з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом за померлою дружиною ОСОБА_6

13.12.2005 року державним нотаріусом Воловецької державної нотаріальної контори ОСОБА_2 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом серії НОМЕР_1 щодо успадкування ним житлового будинку в цілому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачі стверджують, що при видачі свідоцтва про право на спадщину було порушено їх право на володіння належного їм спадкового майна.

Судом встановлено, що на час смерті ОСОБА_6 діяли норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з ст.549 цього ж Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Як слідує з довідки №493 від 29.03.2016 року виданої виконкомом Гукливської сільської ради, на час смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 року в спадковому будинку в АДРЕСА_1 були зареєстровані та постійно проживали ОСОБА_8, ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року та ОСОБА_5

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спадщину за закон за померлою ОСОБА_6 крім ОСОБА_2 також фактично прийняли його діти ОСОБА_8 та ОСОБА_5

Судом правильно встановлено, що нотаріус видала свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_2 на житловий будинок в АДРЕСА_1 в цілому безпідставно, так як він мав право на спадкування лише частини вказаного нерухомого майна на рівні з ОСОБА_10 та ОСОБА_5, які фактично прийняли спадщину за померлою ОСОБА_6 та не заявляли відмову від неї.

Суд, керуючись ст. 1301 ЦК України та п. 27 Постанови Пленуму Верхового Суду України акт № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину, оскільки при видачі такого було порушено права позивачів.

Враховуючи те, що позивачі не відмовилися від спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_6, то відповідно їм належить право власності на 1/3 частину спадкового майна, а саме: житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Воловецького районного суду 30 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: