Справа № 308/422/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Фазикош Г.В., Готра Т.Ю.,

секретарі: Чучка Н.В.,

перекладача: ОСОБА_1,

за участі сторін - ОСОБА_2, ОСОБА_3, та їх представників ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Мукачівської районної державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою в якій з усіма уточненнями просить: розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу змінити прізвище позивача на дівоче ОСОБА_2; визначити місце проживання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_2

Свої вимоги мотивувала тим, що 25.09.2010 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. У шлюбі у них народилася донька - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 Із моменту укладення шлюбу її фактичне проживання однією сім'єю з відповідачем тривало до вересня 2016 року. Спільне життя з відповідачем не склалося в силу різних поглядів на шлюб та сімейне життя та відсутності взаєморозуміння. На даний час, фактичне проживання та ведення спільного господарства між ними припинені. На переконання позивача подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, шлюб існує тільки формально. У зв'язку з наведеним, просить суд розірвати їхній шлюб.

Крім того зазначила, що за час перебування у шлюбі, у подружжя виникало багато проблем через матеріальну незабезпеченість сім'ї, відсутності коштів для самостійного життя. За час шлюбу відповідач ОСОБА_3 ніде не працював, а ОСОБА_2 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років.

Зазначає, що в інтересах дитини буде краще встановити проживання з матір'ю, яка має місце проживання в будинку, де обладнана кімната для дитини, мати має постійну роботу, позитивно характеризується за фактичним місцем проживання, роботи, не має шкідливих звичок. А тому просила визначити місце проживання дитини з матір'ю.

Відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій також просив розірвати шлюб, укладений між ним та позивачем ОСОБА_2 та визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 із батьком ОСОБА_8 Свої вимоги мотивував тим, що 25.09.2010 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. У шлюбі у них народилася донька - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 Спільне життя у нього з ОСОБА_2 не склалося, втратили почуття поваги та любові, мають різні характери та погляди на життя.

ОСОБА_2 покинула його з донькою, виїхавши за межі України. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, шлюб існує тільки формально. У зв'язку з наведеним, просить суд розірвати їхній шлюб.

Зазначив, що донька залишилася проживати з ним. ОСОБА_2 не приділяє уваги доньці та не цікавиться її життям. Також зазначив, що належним чином виконує батьківські обов'язки, дбає про здоров'я доньки, має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання, проживає у комфортабельному будинку, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання доньки. А тому просив залишити доньку проживати з ним.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 03 серпня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Мукачівської районної державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задоволено повністю.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 25.09.2010 року Виконавчим комітетом Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис № 21 - розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 відновити дошлюбне прізвище - «ОСОБА_2».

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком - ОСОБА_3.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_7 з батьком скасувати, ухвалити нове рішення яким визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 з мамою ОСОБА_2 В частині задоволення позову про розірвання шлюбу залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Рішення в частині розірвання шлюбу сторонами не оскаржено, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.

Судом встановлено, що 25.09.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис за № 21, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1 від 25 вересня 2010 року та Свідоцтвом про одруження виданим повторно серія НОМЕР_2 від 08.12.2016 року.

Згідно з ч. 1 ст. 121 Сімейного кодексу України (далі - СК України), права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Як встановлено судом, - у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народилися донька - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження Серія НОМЕР_3, видане 09.02.2015 року Виконавчим комітетом Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та Свідоцтво про народження повторне Серія НОМЕР_4, видане 08.12.2016 року Виконавчим комітетом Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області).

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 141 СК України).

Відповідно до положень ст. ст. 150, 151 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно з ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

З наданих пояснень сторонами, судом встановлено, що 15 вересня 2016 року ОСОБА_2 виїхала до Німечинни, дитину залишила у прабабусі у віці 1,5 (півтора) року.

Як встановлено з показів свідків ОСОБА_10 батька ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_11 - матері ОСОБА_3, ОСОБА_2 не повідомляла членів сім'ї та близьких родичів, про те що вона виїжджає за кордон на заробітки.

Крім того, судом встановлено, що пізніше, але під час перебування у шлюбі з відповідачем, народила дитину. Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_5, ОСОБА_13 народився ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками зазначені ОСОБА_12 та ОСОБА_2. Зі слів ОСОБА_2 разом з батьком другої дитини вона не проживає. Мешкає разом з батьками. Знаходиться у відпустці по догляду за дитиною.

Як встановлено з Висновку органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації від 05.05.2017 року № 324/03-31, в ході вивчення питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що вона проживає разом з батьком ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 та знаходиться на його повному утриманні. Мати ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_2. Органом опіки та піклування зроблено висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком - ОСОБА_3.

Посилання в апеляційній скарзі на родинні зв'язки ОСОБА_3 та заступника голови комісії з питань захисту дитини не знайшло свого підтвердження. Порушень з-боку комісії, яка давала Висновок про доцільність проживання дитини з батьком, колегією не виявлено. Крім того, Висновок є лише одним з доказів, яким дає оцінку суд при прийнятті рішення.

Так, крім іншого, колегією береться до уваги наступне.

На даний час дитина проживає з батьком в сприятливих умовах, доглянута, забезпечена всім необхідним і здорова.

Відібрання дитини у батька, з середовища до якого вона звикла, може призвести до негативних наслідків.

Батько не чинить перешкод матері у спілкуванні та відвідуванні дитини.

Твердження про обмежені можливості батька у зв'язку з хворобою зору не знайшло свого підтвердження.

Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року , у якому було встановлено порушення Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказує та допускає розлучення дитини з матір'ю, а таким винятковим випадком може бути ситуація, в якій це відповідає інтересам дитини, що залежно від обставин конкретної справи допускає і залишення дитини з батьком, але зазвичай це потребує уникнення поверхового ставлення, забезпечення поглибленого вивчення і врахування різноманітних факторів.

Вказане рішення підтвердило сталу позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед «якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Доводи викладені в апеляційній скарзі належними та допустимими доказами не доведені, що у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді