Справа № 603/315/17
Провадження № 2/603/151/2017
"28" листопада 2017 р. м.Монастириська
Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого - судді Іванчука В. М.
за участі секретаря судового засідання Сандалюка О.В.
розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу
третя особа орган опіки та піклування при Монастириській районній державній адміністрації
про позбавлення батьківських прав,
позивача не зявилася
представника позивача адвоката ОСОБА_3
представника органу опіки та піклування при Монастириській районній державній адміністрації ОСОБА_4
відповідача не зявився
ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), третя особа: орган опіки і піклування Монастирської районної державної адміністрації, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона та відповідач з 28.09.2002 року до 27.02.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі який 27.02.2015 року за рішенням №603/68/15-ц Монастириського районного суду Тернопільської області був розірваний.
Від даного шлюбу в них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з позивачем.
Окрім цього в позовній заяві зазначає, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, зокрема, не надає матеріальної допомоги, не створює умов для фізичного та духовного розвитку дитини, не спілкується з сином та не цікавиться його особистим життям, а тому позивач зазначені фактори розцінює як ухилення позивача від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обовязками, що є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, представником позивача подано заяву про подальший розгляд справи без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують повністю з підстав зазначених в позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Представник третьої особи органу опіки і піклування Монастириської районної державної адміністрації ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду надала висновок органу опіки та піклування, який просить врахувати при ухваленні рішення по справі, а також суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності.
Відповідач, ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи через засоби масової інформації газету «Свобода» від 22.11.2017 року, про причини неявки суд не повідомив, заперечення проти позову та клопотання про відкладення справи чи розгляду справи в його відсутності суду не подав.
Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів з винесенням заочного рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Згідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 28.09.2002 року в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №1409.
Від даного шлюбу в подружжя народилася одна дитина: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №121768, виданого Горішньослобідською сільською радою Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №4.
27.02.2015 року рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області №603/68/15-ц шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 11.03.2015 року.
Після розірвання шлюбу син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишився проживати разом з матірю ОСОБА_1 і знаходяться на її утриманні та вихованні, що підтверджується довідкою №389 від 02.09.2016 року, виданою Горішньослобідською сільською радою Монастириського району Тернопільської області.
28.11.2016 року рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області №603/617/16-ц ухвалено стягувати з ОСОБА_2, відповідача по справі, в користь ОСОБА_1, позивача по справі, аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. 00 коп. на дитину щомісяця, починаючи від дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття.
Підставою звернення позивача ОСОБА_1 в суд з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є те, що з моменту розірвання шлюбу відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини сина ОСОБА_6, не цікавиться його здоровям та розвитком, не спілкується з ним, коштів на його утримання не надає, аліменти не сплачує.
Згідно довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №389 від 02.09.2016 року, виданої Горішньослобідською сільською радою, до складу сімї ОСОБА_1 входять її син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з матірю в с.Горішня Слобідка Монастириського району Тернопільської області.
Відповідач ОСОБА_2 ухиляється від своїх обовязків по вихованню дитини, протягом останніх років з часу розірвання шлюбу між сторонами не зявляється до дитини, не цікавиться станом її здоровя, матеріально не допомагає, що підтверджується висновком органу опіки та піклування при Монастириській районній державній адміністрації Тернопільської області №1 від 01 вересня 2017 року.
Також, службою у справах дітей райдержадміністрації вживались заходи для повідомлення ОСОБА_2 про порушення щодо нього справи про позбавлення його батьківських прав проте зі слів власника будинку ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає. З пояснень ОСОБА_7 службою у справах дітей райдержадміністрації встановлено, що ОСОБА_7 на прохання його товариша ОСОБА_2 прописав останнього до свого будинковолодіння і йому відомо, що ОСОБА_2 проживає в Російській Федерації де має нову сімю, проте точної адреси проживання він не знає.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився та ніяким чином не відреагував на повідомлення в засобах масової інформації газеті «Свобода» про позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_6.
Згідно висновку органу опіки та піклування Монастириської районної державної адміністрації Тернопільської області №1 від 01 вересня 2017 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, відносно його малолітньої дитини - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї.
Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Підставами позбавлення батьківських прав матір'ю або батьком, відповідно до ст. 164 СК України, можуть бути, якщо вони: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 зі змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Згідно ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Частини 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню.
Відповідач, як було з'ясовано в судовому засіданні, з 2015 року, з часу розірвання шлюбу з позивачем, не намагався спілкуватися з малолітнім сином, не займався його вихованням, не надавав коштів на його утримання та не опікувався ним. Ці обставини випливають, як із пояснень позивача, викладених в позовній заяві, так і з висновку органу опіки та піклування.
Відповідач у судове засідання не зявився, відтак не надав жодних доказів на спростування доводів позивача про наявність передбачених законом підстав для позбавлення його батьківських прав.
З огляду на вищевказане суд приходить до переконання, що ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обовязків щодо свого сина ОСОБА_6, свідомо ухиляється від своїх обовязків по його вихованню, створенню умов для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім цього, жодних доказів на спростування такого висновку судом не здобуто та ніким не представлено.
Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав, суд враховує, що така міра сімейно-правової відповідальності має на меті насамперед, захист інтересів малолітньої дитини, а також той факт, що відповідач не тільки не виконує своїх обов'язків щодо виховання сина, а й негативно впливає на його виховання шляхом своєї бездіяльності по відношенню до нього, що негативно впливає на психічний стан малолітньої дитини.
Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є обґрунтованим і підлягає до задоволення, оскільки позбавлення відповідача батьківських прав буде достатнім заходом впливу за його ухилення від виконання обовязку по вихованню дитини.
З огляду на зазначене та враховуючи інтереси малолітньої дитини, необхідність умов для його нормального виховання та розвитку, суд вважає, що відповідача ОСОБА_2 слід позбавити батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Частина 2 ст. 166 СК України передбачає, що особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, у відповідності до ч. 3 ст. 166 СК України, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
В звязку з тим, що Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області №603/617/16-ц від 28.11.2016 року, яке набрало законної сили 31.12.2016 року, ухвалено стягувати з ОСОБА_2, відповідача по справі, в користь ОСОБА_1, позивача по справі, аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. 00 коп. на дитину щомісяця, починаючи від дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття, у суду відсутні підстави для прийняття рішення у відповідності до ч. 3 ст. 166 СК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.. Таким чином, судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 164 СК України, суд -,
1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки і піклування Монастириської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його малолітньої дитини - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 задовольнити.
2. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, позбавити батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5.
3. Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_8