Справа № 716/1320/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2017 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Пухарєвої О.В.

секретарів - Климус Г.В., Якимик К.В., Кульки О.М.,

з участю

позивача - ОСОБА_1.,

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача- ОСОБА_5.,

третьої особи - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_6 про визнання факту прийняття спадщини, визнання незаконним рішення виконкому Репужинецької сільської ради Заставнівського району №8/3 від 15.08.2008 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності в порядку спадкування, визнання недійсним заповіту, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1. звернулася до суду із позовом, до ОСОБА_4, виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області сільської ради Заставнівського району Чернівецької області про визнання факту прийняття спадщини, визнання незаконним рішення виконкому Репужинецької сільської ради Заставнівського району №8/3 від 15.08.2008 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності в порядку спадкування, визнання недійсним заповіту.

В обґрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_7. Спадкоємцем після його смерті, згідно заповіту від 04.04.2013 являється вона. В установленому законом порядку спадщину прийняла, оскільки звернулася в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Дружина померлого діда ОСОБА_8 - спадкоємець, яка має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_7 відмовилася від прийняття спадщини.

Крім того позивач посилається на те, що ОСОБА_9 являвся сином ОСОБА_10., який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та являвся спадкоємцем першої черги за законом після смерті останнього. Позивачка зазначає, що оскільки вона являється спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_7, то успадкувала всі його права та обов'язки, в тому числі і право на спадкове майно, яке належало йому після смерті його батька ОСОБА_10. Останньому на підставі договору купівлі-продажу від 06.01.1968 належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 У відповідності до ст. ст.548,549 ЦК України в ред. 1963 року ОСОБА_7 прийняв спадщину після смерті

свого батька ОСОБА_10., оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, користувавшись всім майном померлого, оброблявши земельну ділянку біля будинку та будував господарські будівлі біля нього. Однак за життя свідоцтва про право на спадщину не отримав. Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №36346173 від 16.01.2014 вбачається, що спадкова справа № 55607123 заведена за заявою ОСОБА_7 16.01.2014. Дід ОСОБА_7 не вирішував питання про отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті свого батька ОСОБА_10., оскільки виконував волю останнього про те, що в будинку залишається проживати, доки їй це буде потрібно його співмешканка, яка на той час значилася як ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3. В послідуючому, а саме згідно паспорта громадянина України , який виданий 01.03.2003 остання значилася як ОСОБА_11. Позивач посилається на те, що у зв'язку із тим, що ОСОБА_11 (ОСОБА_11.) на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_10. в родинних стосунках або шлюбі з останнім не перебувала, тому не могла претендувати на будинковолодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами до колгоспного двору не відносився, а значився як робітничий двір. Позивач вважає, що той факт, що ОСОБА_11. була прописана в господарстві ОСОБА_10. не впливав на успадкування спадщини ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_10., та як ОСОБА_11 не була спадкоємицею і права на вказаний житловий будинок не набула. У зв'язку із наведеним позивач вважає, що будинковолодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 безпідставно було передано у власність ОСОБА_11. 15.08.2008 виконкомом Репужинецької сільської ради. Про даний факт вона дізналася в 2014 році, після того, як ОСОБА_7 вирішив впорядкувати документи щодо свого права на успадкований будинок.

Позивач ОСОБА_1. посилається на те, що у зв»язку із тим, що ОСОБА_7 прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_10., набув право на спадкове майно - будинковолодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1, то вона, як спадкоємиця ОСОБА_7 за заповітом набула право на спадкове майно, яке було ним прийнято але не оформлено в установленому порядку .

Також позивач вважає, що рішення виконкому Репужинецької сільської ради Заставнівського району №8/3 від 15.08.2008 є незаконним, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 від 19.08.2008, видане на ім»я ОСОБА_11. є недійсним, оскільки виконком Репужинецької сільської ради не вправі був приймати рішення про передачу ОСОБА_11. у власність житловий будинок АДРЕСА_1 та вирішувати питання про видачу свідоцтва про право власності на нього, оскільки вказаний будинок не являвся комунальною власністю територіальної громади та він не був переданий до фонду місцевої Ради народних депутатів після смерті власника ОСОБА_10., а також у зв'язку із тим, що ОСОБА_11. не була спадкоємицею майна померлого ОСОБА_10. Також позивач посилається , що ОСОБА_11. заяву про оформлення на неї свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок до виконкому Репужинецької сільської ради не писала і не підписувала, оскільки на заяві відсутній підпис ОСОБА_11., тільки зазначено прізвище «ОСОБА_11». Остання являлася малограмотною особою, а тому не могла самостійно підписувати вказану заяву.

Крім того позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_11. За життя остання 15.11.2013 склала заповіт, який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району ОСОБА_6 та зареєстрований за №168, яким житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 та прилеглу земельну ділянку до нього заповіла ОСОБА_4 У зв»язку із вчиненням вказаного заповіту позивач вважає, що порушені її права на зазначений

житловий будинок, як спадкоємиці за заповітом після смерті діда ОСОБА_7 Позивач вважає, що ОСОБА_11. не мала права розпоряджатись земельною ділянкою, яка прилягає до будинку, оскільки не була нею приватизована. Позивач вважає, що заповіт складений ОСОБА_11. 15.11.2013 є недійсним, оскільки був посвідчений по місцю проживання спадкодавця ОСОБА_11. про що не зазначено у самому заповіті і що є порушення норм чинного законодавства щодо посвідчення заповітів. А також позивач вважає, що вказаний заповіт не був підписаний самою ОСОБА_11., а іншою особою, оскільки підпис на заповіті не схожий із підписом, який вважається підписом ОСОБА_11. та зазначений на інших документах. Крім того при укладанні заповіту ОСОБА_11. не було роз'яснено положення закону, яке має суттєве значення при укладанні заповіту.

У зв'язку із наведеним в позовній заяві (в новій редакції з уточненими позовними вимогами) позивач ОСОБА_1. просила: визнати факт прийняття спадщини ОСОБА_7 в шестимісячний строк після смерті батька ОСОБА_10., який помер ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати недійсним рішення виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівцької області №8/3 від 15.08.2008 про оформлення права власності ОСОБА_11. на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.08.2008, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №8/3 від 15.08.2008 року на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_11, зареєстроване в Заставнівському РБТІ на праві приватної власності за ОСОБА_11 в реєстровій книзі №3 стор. 325 реєстровий №461, порядковий номер об'єкта нерухомого майна 24403036 від 19.08.2008 року; визнати за ОСОБА_1. право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом,після смерті ОСОБА_7., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, який являвся спадкоємцем першої черги за законом, після смерті свого батька ОСОБА_10., який помер ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати недійсним заповіт, який вчинений ОСОБА_11. 15.11.2013 , яким вона заповідає житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 та прилеглу земельну ділянку для обслуговування ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 і посвідчений секретарем виконавчого комітету Репужинецької сільської ради ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 168.

18.02.2016 судом ухвалено залучити до участі в справі секретаря Репужинецької сільської ради ОСОБА_6 як третю особу на стороні відповідача без самостійних позовних вимог.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1. та її представники ОСОБА_2., ОСОБА_3 позов підтримали повністю, обґрунтували його вищенаведеним.

Представники позивача ОСОБА_2. та ОСОБА_3 суду пояснили, що ОСОБА_10 06.01.1968 купив житловий будинок в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області. 16.07.1969 після знесення старого будинку на цій земельній ділянці ним було побудовано новий житловий будинок по АДРЕСА_1. Станом на 1972-1973 роки господарство, яке розташоване в АДРЕСА_1 відносилося до робітничого типу. Правовстановлюючих документів на будинок ОСОБА_10 не мав. Головою вказаного господарства був ОСОБА_10, який являвся прадідом позивача ОСОБА_1. Разом із ОСОБА_10. проживала його співмешканка, яка на той час значилася як ОСОБА_11, а в послідуючому і ОСОБА_12, і ОСОБА_11. Після смерті ОСОБА_10., а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася спадщина за законом. Єдиним спадкоємцем за законом був дід позивача ОСОБА_7, який фактично прийняв спадщину, оскільки в жовтні 1973 року забрав із господарства свого батька будівельні матеріали, металевий бак, дерев'яну шафу якими користувався в подальшому. Свідоцтва про право на спадщину він не отримав.

ОСОБА_11. на спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_10. не могла претендувати, оскільки не перебувала із ним в родинних відносинах. Представники позивача зазначили, що рішення виконавчого комітету Репужинецької сільської ради № 8/3 від 15.08.2008 вважають незаконним, оскільки житловий будинок не являвся комунальною власністю, а ОСОБА_11. не являлася спадкоємицею майна ОСОБА_10. Крім того вважають, що ОСОБА_11. не писала і не підписувала заяви про оформлення на неї свідоцтва про право власності на вищевказане господарство до виконавчого комітету Репужинецької сільської ради, за неї це було зроблено сторонньою особою. Щодо вимоги визнання недійсним заповіту, то представник позивача вказала, що заповіт вчинений ОСОБА_11. і посвідчений секретарем виконавчого комітету Репужинецької сільської ради ОСОБА_6 з порушенням порядку і форми, які передбачені чинним законодавством. Так заповіт був підписаний не спадкодавцем ОСОБА_11., оскільки остання була неграмотною та не вміла писати. Крім цього, заповіт був складений по місцю проживання спадкодавця, однак цього не було зазначено в заповіті. В заповіті зазначені статті, які не повинні були роз'яснюватися спадкодавцю, оскільки спадкоємців, які б мали право на обов'язкову часту в спадщині відсутні, також немає жодного відношення вимоги ст. 1307 ЦК України, якою регулюється забезпечення виконання спадкового договору. У зв'язку із тим, що ОСОБА_7 являвся єдиним спадкоємцем першої черги за законом померлого батька ОСОБА_10. , то в 2014 році звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину. Саме за його заявою було заведено спадкову справу щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10. Однак ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер і не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину. ОСОБА_1. є спадкоємицею майна, що залишилося після смерті діда ОСОБА_7 за заповітом. Оскільки вона являється спадкоємцем майна ОСОБА_7, то успадкувала всі його права та обов'язки, в тому числі право на спадкове майно, яке належало ОСОБА_7 після смерті його батька ОСОБА_10., а тому бажає, щоб за нею було визнано право власності на вищевказаний житловий будинок в порядку спадкування.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник відповідача ОСОБА_5. в судовому засіданні позов не визнали повністю.

Представник відповідача суду пояснила, що ОСОБА_1. є неналежним позивачем по даній справі, оскільки не являється спадкоємцем ОСОБА_11. ні за законом, ні за заповітом. Її права жодним чином не порушені . 05.06.2015 постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області в справі в порядку адміністративного судочинства було відмовлено у визнанні незаконним та скасуванні рішення виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №8/3 від 15.08.2008 року, що має преюдиційне рішення у даній справі. Визнання факту прийняття спадщини не доведено, оскільки цього факту сам ОСОБА_7 не визнавав за життя. ОСОБА_7 у зв'язку із неприйняттям спадщини після смерті батька звертався до суду із заявою про поновлення строку для прийняття спадщини, яка за його клопотанням була залишена судом без розгляду. Після смерті ОСОБА_10., починаючи із 1973 року ОСОБА_7 не претендував на будинок ніколи, оскільки мав свій власний будинок за іншою адресою. Щодо вимог про визнання заповіту недійсним, представник відповідача зазначила, що при вчиненні заповіту ОСОБА_11. та посвідченого секретарем сільської ради ОСОБА_6 було дотримано всі вимоги закону. ОСОБА_11 самостійно підписувалася в заповіту, волевиявлення її було вільним. Підтвердженням того, що ОСОБА_11. вміла підписуватися було те, що вона самостійно розписувалася у відомостях при отриманні пенсії. Відповідач ОСОБА_4 була сусідкою, ОСОБА_11., яка погодилася здійснювати догляд за останньою. Про існування заповіту ОСОБА_4 дізналася ще до смерті ОСОБА_11., оскільки та обіцяла їй хату за догляд за нею.

Представник виконавчого комітету Репужинської сільської ради - Копчук В.Д. в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що виконавчий комітет, розглядаючи заяву ОСОБА_11. про оформлення права власності на будинок прийняв рішення відповідно до її заяви, оскільки спадкоємців на вказаний будинок не було, а ОСОБА_11. значилася згідно по господарської книги головою двору по АДРЕСА_1.

Представник територіальної громади с. Репужинці, в особі Репужинецької сільської ради в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без їх участі.

Третя особа ОСОБА_6, будучи допитаною в судовому засіданні як свідок, суду показала, що посвідчувала заповіт, який вчинявся ОСОБА_11 15.11.2013. На прохання соціального працівника ОСОБА_13 пішла до ОСОБА_11. Остання вказала, що бажає скласти заповіт на ОСОБА_4 ОСОБА_11. дала їй свій та ОСОБА_4 паспорти. ОСОБА_6 вказала, що на комп'ютері в сільській раді набрала текст заповіту та роздрукувала його в двох примірниках. Вказані примірники принесла до ОСОБА_11. додому, прочитала його зміст в голос останній, а потім ОСОБА_11. самостійно підписала їх. Один примірник вона забрала із собою в сільську раду, а інший залишила ОСОБА_11. При вчиненні заповіту ОСОБА_4 не було. Свідку відомо, що у 2008 році в по господарських книгах ОСОБА_14. була головою двору, який розташований по АДРЕСА_1 Заставнівського району. Також знає, що в 2008 році на підставі заяви ОСОБА_11. було винесене рішення про визнання права власності за ОСОБА_11 на вказане господарство. ОСОБА_11. платила податки за землю, яка розташована біля будинку. ОСОБА_11. колгоспна пенсіонерка (колгоспний стаж переважав). Станом на 1991 рік вказане господарство належало до колгоспного двору.

Крім того третя особа ОСОБА_6, будучи допитаною додатково, вказала суду, що ОСОБА_11. ходила до школи, а тому була грамотною. Ще у 2012 році ОСОБА_11 особисто була у сільській раді, її привозили машиною, щоб посвідчити довіреність на оформлення спадщини після смерті брата. Заяву про прийняття спадщини підписувала сама ОСОБА_11., коли вона приходила до неї. В погосподарських книгах ОСОБА_11. зареєстрована як ОСОБА_11 за прізвищем попереднього чоловіка, з яким вона проживала. У 1976 році відбулася паспортна реформа і вона записала себе на інше прізвище. Вона знає, що ОСОБА_7 було відомо ще в 2008 році, що всі правовстановлюючі документи на будинок отримала ОСОБА_11., яка виготовляла технічний паспорт на нього.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Так судом встановлено, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 06 січня 1968 року, гр.. ОСОБА_10 придбав у гр. ОСОБА_15 будинок, належний йому на праві особистої власності, що знаходився у с. Репуженці Заставнівського району під особистим рахунком НОМЕР_1 в погосподарській книзі Репужинецької сільської ради (а.с.23.100).

На підставі рішення №226 від 16.07.1969 Заставнівської районної ради про надання ОСОБА_10 дозволу на будівництво нового житлового будинку на старій ділянці за НОМЕР_2 0,10 га був побудований новий житловий будинок, господарству присвоєно особистий рахунок НОМЕР_3, про що зроблено запис в погосподарській книзі Репужинецької сільської ради за 1971-1973 роки (а.с.27,29) Зазанченому будинковолодінню присвоєна адреса: АДРЕСА_1 (а.с.43).

ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть ( а.с.16).

Згідно довідок Репужинецької сільської ради від 11.06.2014 №1148 ( а.с.44) та від 16.01.2014 №94 ( а.с 154 звор. бік ) на день смерті ОСОБА_10. разом із ним в одному будинку за адресою АДРЕСА_1 проживала та була прописана ОСОБА_11 (ОСОБА_11) ІНФОРМАЦІЯ_3 - співмешканка останнього.

Як вбачається із копій погосподарських книг Репужинецької сільської ради у вказаному господарстві упродовж 1971-2014 була зареєстрована ОСОБА_11 в подальшому ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.28-32, 106, 18).

01.08.2008 ОСОБА_11. звернулася до виконкому Репужинецької сільської ради із заявою про визнання за нею права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 (а.с. 26).

15.08.2008 виконавчий комітет Репужинецької сільської ради своїм рішенням №8/3, розглянувши заяву ОСОБА_11. вирішив оформити право власності на житловий будинок АДРЕСА_1. Видати ОСОБА_11. свідоцтво на житловий будинок та зобов'язати ОСОБА_11. зареєструвати свідоцтво про право власності в Заставнівському РБТІ ( а.с.25).

19.08.2008 за ОСОБА_11. зареєстровано право власності на житловий будинок, 1972 року побудови в АДРЕСА_1, що підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 41,42).

15.11.2013 ОСОБА_11. склала заповіт, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Репужинецької сільської ради ОСОБА_6, згідно якого належний їй житловий будинок поАДРЕСА_1 та прилеглу земельну ділянку заповідала ОСОБА_4 - відповідачу по справі ( а.с.19).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_11. померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22.10.2014 ( а.с.93).

Також зазначені обставини підтверджуються показаннями свідків. Свідок ОСОБА_16 суду вказала, що являлася сусідкою ОСОБА_10. та ОСОБА_11. Після смерті чоловіка ОСОБА_11 перейшла проживати до будинку своєї матері. Останню обходив її брат, вона самостійно потрошки пересувалася по подвір»ю. Після смерті брата, не було кому доглядати її, а тому ОСОБА_11 попросила найти їй когось, щоб її доглядав та жив із нею. Мама ОСОБА_4 почала обходити бабу, але її довго не терпіла. ОСОБА_11. сама пішла до ОСОБА_4, а в подальшому зробила на неї заповіт. В березні 2014 ОСОБА_11. впала і зламала ногу, перестала ходити, помалу рухалася на милицях на своєму подвір»ї. В сільську раду та в магазин ОСОБА_11. не ходила, вона їй все купляла за її гроші. Коли ОСОБА_11. дуже захворіла, то ОСОБА_4 сиділа біля неї. Баба ОСОБА_11 плакала, що день і ніч замкнена і не має кому її обходити. За життя ОСОБА_11. казала їй, щоб вона повідомила ОСОБА_17, щоб той переписав на себе хату через суд. ОСОБА_11. не вміла писати. Після смерті брата ОСОБА_11 інколи до неї приходила ОСОБА_18 (донька ОСОБА_7). Родичі ОСОБА_10. приходили до баби, сапали їй город, перебували із нею в хороших стосунках. ОСОБА_11. померла в жовтні 2014.

Свідок ОСОБА_19 суду показала, що являється сусідкою ОСОБА_4. ОСОБА_10 до смерті 1973 року проживав з ОСОБА_11 Остання після смерті чоловіка проживала в братовій хаті з братом і мамою. ОСОБА_11 не була грамотною. Вона сама писала їй листи до брата. За отримання пенсії за неї розписувався брат, який помер в 2012 році. Того часу ОСОБА_11 (ОСОБА_11) проживала в будинку брата, а в будинку АДРЕСА_1 ніхто не проживав і не проживає.

Свідок ОСОБА_20 показала суду, що ОСОБА_7 батько братової жінки. ОСОБА_11 перенесла інсульт, коли проживала із своїм братом в його будинку. Брат ОСОБА_11 помер в 2012 році. Після цього до неї приходили ОСОБА_21, ОСОБА_16 В травні 2013 році ОСОБА_22 привела ОСОБА_23 до ОСОБА_11, що вона її доглядала, однак остання її вигнала. ОСОБА_11 хотіла щоб із нею разом хтось проживав. ОСОБА_4 казала, що ОСОБА_11 їй лише заповіт, це було 15 листопада 2013, коли ішла до сільської ради. ОСОБА_11 не ходила до села, вона давала гроші, щоб за не доглядали. ОСОБА_4 разом із секретарем сільської ради ОСОБА_6 вийшли із приміщення сільської ради, а в той час ОСОБА_11 була закрита в будинку. Про посвідчення заповіту їй сказала ввечері ОСОБА_11 Остання не вміла ні писати, ні читати. В даний час в будинку, який ОСОБА_11 заповіла ОСОБА_4 ніхто не проживає.

Свідок ОСОБА_24 показала суду, що ОСОБА_10 її хрещений батько, який проживав із ОСОБА_11 до своєї смерті. Після смерті ОСОБА_10. ОСОБА_11 проживала із своїм братом і матір»ю в їх будинку. ОСОБА_10. ховав його син ОСОБА_25. Перед смертю ОСОБА_11 дуже тяжко пересувалася на милицях по своєму подвір'ї. Ні в магазин, ні в туалет вона не могла ходити. ОСОБА_11 була не грамотною, замість підпису ставила хрестик. Свідку відомо, що по документах вона значилася як ОСОБА_11, а казали їй ОСОБА_11. Про відносини, які відбувалися між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_26 суду показала, що працювала із ОСОБА_11 на базі відпочинку «Розма». ОСОБА_11 була малограмотною. Їй відомо, що її прізвище було і ОСОБА_11, і ОСОБА_11, і ОСОБА_11. В той час коли вона працювала із ОСОБА_11., остання проживала вже одна. ОСОБА_10 вже помер.

Свідок ОСОБА_27 показала суду, що з 2011 по вересень 2015 працювала соціальним працівником. В 2011 році ОСОБА_11. коли проживала із братом в його будинку була паралізована. Після смерті брата, як соціальний працівник вона двічі на день приходила до ОСОБА_11. купляла продукти, прибирала, готувала їжу. В той же період до неї приходила двоюрідна сестра і пропонувала їй забрати до себе, однак вона не бажала залишати свій будинок. Догляд за ОСОБА_11. здійснювало багато людей, однак ніхто не зміг їй догодити. ОСОБА_11. хотіла щоб її доглядала ОСОБА_25 донька ОСОБА_11. Спочатку її доглядала ОСОБА_23, але і вона її не влаштовувала. ОСОБА_11. казала ї , що бажає скласти заповіт на ОСОБА_28, а тому попросила покликати секретарку сільської ради - ОСОБА_6 Це було задовго до того, як вона перестала ходити. ОСОБА_11 зізналася, що ОСОБА_6 приходила до неї і вона склала заповіт на ОСОБА_28. ОСОБА_11 вміла рахувати гроші, а також вміла читати. ОСОБА_11 почали закривати після того, як на неї напали родина ОСОБА_7 і вимагати хату. Вона не бажала залишати їм будинок , що розташований по АДРЕСА_1. Краще за всіх за ОСОБА_11 доглядала ОСОБА_4 після того, як та склала на неї заповіт.

Свідок ОСОБА_29 вказала суду, що являється матір'ю відповідача ОСОБА_4 Протягом деякого часу, а саме в травні 2013 року, вона на прохання соціального працівника здійснювала догляд за ОСОБА_11. ОСОБА_11 проживала за адресою АДРЕСА_1, який побудували разом із ОСОБА_10. Їй відомо, що інвентарна справа на будинок була оформлена на ОСОБА_11. У ОСОБА_10. був син ОСОБА_7, який не був на його похороні та не хоронив його. Відносини ОСОБА_11. із ОСОБА_7 були не добрими, оскільки він вимагав у неї грошей та хотів забрати в неї хату. Ії донька ОСОБА_4 також здійснювала догляд за ОСОБА_11. до її смерті, оскільки остання пообіцяла заповісти їй хату. ОСОБА_11. просила щоб її закривали в будинку, оскільки боялася родичів ОСОБА_7 Свідок вказала, що у відомостях про отримання пенсії ОСОБА_11. самостійно розписувалася, а також розписувалася в довіреності, яку робила на неї. Їй відомо, що ОСОБА_11 працювала в колгоспі, а ОСОБА_9 сторожем в таборі. Будинок, який розташований АДРЕСА_1 побудували вони разом. Починаючи із березня 2014 року ОСОБА_11 була прикутою до ліжка, оскільки поламала ногу. Після смерті ОСОБА_10. його син ОСОБА_7 не допомагав ОСОБА_11 і не утримував будинок.

Позивач ОСОБА_1. є спадкоємицею всього майна за заповітом після смерті свого діда ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с.13), копією заповіту ( а.с.11).

Дід позивача ОСОБА_7 - рідний син ОСОБА_10., померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.15).

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1. вважає себе спадкоємицею всіх прав і обов'язків після смерті діда ОСОБА_7 та його правонаступницею у захисті прав та інтересів щодо спадкового майна, яке її дід мав би отримати за законом після смерті свого батька ОСОБА_10. Як спадкоємиця всього майна ОСОБА_7, в тому числі будинку АДРЕСА_1, позивач просить визнати факт прийняття спадщини ОСОБА_7, як спадкоємцем першої черги шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном в шестимісячний строк після смерті батька ОСОБА_10.

Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних сіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз'яснив пленум Верховного Суду України в п.1 своєї постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України ( далі - ЦК), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно п.2 зазначеної постанови пленуму Верховного Суду України справи про спадкування розглядаються судамит за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов"язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Приписами ч.1 ст.529 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_10. (1973 рік) встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народжена після його смерті.

Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Свідок ОСОБА_30 показав суду, що являється дядьком позивача. Його батьком був ОСОБА_7 У батька було троє дітей (він, ОСОБА_18, ОСОБА_31). Діда звали ОСОБА_10 , який проживав з тіткою ОСОБА_11, бо його дружина померла, коли йому було 2 роки. Дід проживав із ОСОБА_11 в одному будинку, а тато із своєю сім'єю в іншому будинку за іншою адресою на відстані 200-300 метрів від будинку діда. Дід ОСОБА_10 помер у 1973 році, коли йому було 12 років. На той час його будинок був добудований. За життя дід постійно казав, що все майно залишить на нього. Ховали діда його батьки. У діда після закінчення будівництва залишилися інструменти, деревообробний станок, каміння, лісоматеріали, які були використані в будівництві їхньої кухні. Вказане майно батько забрав в кінці жовтня 1973 року. Крім того батько після смерті діда забрав шафу, стіл, тачку та бак для води, а також бойові нагороди діда (які не знає де зараз знаходяться) Після смерті діда тьотя ОСОБА_11 залишилася проживати в будинку по АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_32 показала суду, що являється тіткою ОСОБА_1. ОСОБА_10 являвся її дідом, який проживав із ОСОБА_11. Пам'ятає останню тому що приходила до діда в новий будинок та в будинок до тьоті ОСОБА_11, який побудований її дідом, і який в подальшому залишив її батьку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_10 Коли помер дідо, то тато ОСОБА_7 забрав дідові медалі, стару шафу, дошки. Шафа і зараз знаходиться у її сестри ОСОБА_18. Коли саме це було точно не пам'ятає.

Суд критично ставиться до показань свідків ОСОБА_30 та ОСОБА_32, оскільки ці свідки є близькими родичами позивача, отже - зацікавленими особами в даній справі. Також суд враховує, що на час виникнення спірних правовідносин ці свідки були малолітніми дітьми (7 та 12 років), які не могли чітко усвідомлювати події, що відбувалися більше сорока років тому назад та стосувалися не їх особисто, а їх батька, у зв'язку із чим їх показання були суперечливими, що стало причиною їх повторного одночасного допиту.

Крім цього, в судовому засіданні не доведено будь-якими доказами, що рухоме майно у володіння яким ніби то вступив ОСОБА_7, дійсно належало спадкодавцю ОСОБА_10 та перебувало на час смерті у його власності та знаходилося в його господарстві ( АДРЕСА_1), а не у власності самого ОСОБА_7 та залишилося у нього після того, як батько перейшов проживати з ОСОБА_11. до новозбудованого господарства.

Натомість, в результаті дослідження в судовому засіданні копій матеріалів спадкової справи №10/2014 після смерті ОСОБА_10. встановлено, що останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а його син ОСОБА_7 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право власності на спадкове майно лише 16.01.2014 року, на підставі чого нотаріусом була заведена спадкова справа ( а.с.147 звор. бік, а.с.154).

Як вбачається із постанови державного нотаріуса Бурдейної Г.П. від 13.02.2014 №94/02-31 доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 після смерті батька ОСОБА_10. фактично управляв або володів спадковим майном спадкоємець не надав, а також з часу відкриття спадщини не звертався в державну нотаріальну контору із заявою про прийняття ним спадщини. У зв'язку з цим нотаріусом відмовлено ОСОБА_7 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_10. відмовлено у зв'язку з тим, що він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини та відсутній факт прийняття ним спадщини ( а.с.12 зв. бік,13).

Будучи впевненим у своєчасному прийнятті спадщини після смерті батька, ОСОБА_7 мав би відповідно до ст..50 ЗУ «Про нотаріат» в порядку захисту невизнаного його права на спадщину, звернутися до суду про оскарження постанови нотаріуса від 13.02.2014 року, або про встановлення факту прийняття ним спадщини.

Натомість, після отримання відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_7 31.03.2014 звернувся до суду із позовною заявою про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька, у зв'язку з тим, що він упродовж шестимісячного строку після відкриття спадщини її не прийняв з поважних причин. В подальшому, за його ж заявою, підписаною представником, відповідною ухвалою від 29.04.2014 Заставнівський районний суд Чернівецької області залишив заявлений позов без розгляду. Зазначене підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи №716/520/14-ц.

Вищенаведене спростовує доводи позивача та його представників про вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року), які б свідчили про прийняття ним спадщини після смерті його батька ОСОБА_10., оскільки він сам за життя про наявність таких обставин не заявляв.

Відповідно до приписів ч.1, 3 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Крім показань свідків, до яких суд ставиться критично, позивачем не надано належних та допустимих доказів (зокрема відповідної довідки сільської ради чи правовстановлюючих документів на спадкове майно, в управління яким вступив ОСОБА_7) на підтвердження факту прийняття ОСОБА_7 спадщини після смерті його батька ОСОБА_10., отже такий факт в судовому засіданні не встановлено. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги.

Всі інші позовні вимоги ОСОБА_1. є похідними від позовної вимоги про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_10., в задоволенні яких суд вважає за необхідне відмовити, оскільки заявлені неналежним позивачем і не підлягають судовому захисту з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Неналежним позивачем є особа, якій не належить право вимоги за пред'явленим позовом, тобто не її права, свободи чи інтереси порушені, не визнані або оспорені.

Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_1. звернулася до суду із даним позовом, як особа, для якої виникнення права на спадкування житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 залежить від доведення факту прийняття спадщини її дідом ОСОБА_7

Проте, вважаючи себе спадкоємицею спірного будинку та правонаступницею у захисті прав та інтересів щодо спадкового майна, яке її дід мав би отримати за законом після смерті свого батька ОСОБА_10. позивач просить суд визнати недійсним рішення виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівцької області №8/3 від 15.08.2008 про оформлення права власності ОСОБА_11. на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.08.2008, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №8/3 від 15.08.2008 року на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_11.

Як встановлено судом, зазначені позовні вимоги вже були предметом розгляду спору в порядку адміністративного судочинства за адміністративним позовом ОСОБА_7 (правонаступника ОСОБА_1.) до виконавчого комітету Репужинецької сільської ради, третя особа ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення виконкому про оформлення права власності на житловий будинок в справі за №716/1431/14-а. Постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 05.06.2015, яка залишена в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.10.2015 в задоволенні позову відмовлено.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Із дослідженої в судовому засіданні постанови Заставнівського районного суду від 05.06.2015 вбачається, що підставами для відмови в задоволені позову було те, що оскаржуване рішення виконкому прийнято в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством. На час прийняття рішення порушення прав та інтересів ОСОБА_7 не було. При цьому суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7 не належить право вимоги щодо оскарження вказаного рішення, оскільки відомостей про те, що останній в установленому порядку ( ст..ст. 548,549 ЦК України в ред. 1963 р.) прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_10. не представлено. Факт прийняття спадщини не встановлений в судовому порядку, строк на прийняття спадщини не продовжений в судовому порядку ( т.1 а.с.118-119).

Оскільки в даній судовій справі також не встановлено факту прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті його батька ОСОБА_10., то суд вважає зазначені позовні вимоги безпідставними та заявленими неналежним позивачем ( правонаступником позивача), право якої (якого) на спадкування спірного будинку не порушено, а отже не підлягає судовому захисту. У зв'язку з чим в задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити.

Приписами ч.2 ст.1257 ЦК України встановлено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

В якості заінтересованих осіб, повноважних пред'являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України можуть бути виключно особи, суб'єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК порушені у зв'язку із вчиненням заповіту.

Встановивши обставини справи та дослідивши надані в судовому засіданні докази, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1. не є спадкоємцем ОСОБА_11., яка розпорядилася своїм правом на спірний житловий будинок АДРЕСА_1, вчинивши заповіт від 15.11.2013. Крім цього суб'єктивні спадкові права позивача ОСОБА_1. не порушені, оскільки остання не набула права на спадкування спірного житлового будинку в АДРЕСА_1 за заповітом після смерті свого діда ОСОБА_7 Отже ОСОБА_1. не є особою, яка має право звертатися до суду з позовом про

визнання спірного заповіту недійсним. За таких обставин, зазначена вимога заявлена неналежним позивачем, тому слід відмовити у її задоволенні.

З'ясувавши повно і всебічно обставини справи на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд також приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1. права власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та являвся спадкоємцем першої черги за законом, після смерті свого батька ОСОБА_10., який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Оскільки в судовому засіданні не встановлено факту прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_10., то позивач не набула права на спадкування спірного житлового будинку в АДРЕСА_1 за заповітом після смерті ОСОБА_7, отже відсутні підстави для визнання за нею права власності на це нерухоме майно.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно вимог ст.79, 84 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом до справи. До останніх зокрема належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Згідно п.п.47, 48 Постанови №10 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», право на правову допомогу гарантованостаттями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року№ 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року№ 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі IIIЗакону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42,56ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI"Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79,статтях 84,88,89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представником відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні до заяви додано всі необхідні документи, що підтверджують факт оплати відповідачем ОСОБА_4 витрат пов'язаних з наданням їй адвокатом ОСОБА_5 правової допомоги в межах граничного розміру компенсації таких витрат (480 грн. за годину), а саме договором про надання правової допомоги, додатком №1 до нього, Актом виконаних робіт та розрахунком суми гонорару до нього від 11.12. 2017 року, квитанції від 11.12.2017 року про оплату 11520 грн.

У зв'язку з цим, понесені відповідачем ОСОБА_4 судові витрати, пов'язані з отриманням нею правової допомоги необхідно стягнути з позивача ОСОБА_1. на користь останнього, оскільки рішення ухвалено саме на користь відповідача.

На підставі ч.1 ст.529, ст.ст. 548 549 ЦК УРСР, ч.2 ст.1257 ЦК України, керуючись ст.ст 3, 60, 61, 79, 84, 88 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_4 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 11520 (одинадцять тисяч п'ятсот двадцять) гривень витрат на правову допомогу.

Рішення набирає законної сили через 10 днів з часу проголошення, якщо сторони не подадуть апеляційну скаргу на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

У разі, якщо рішення суду було проголошено у відсутність особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії даного рішення.

Суддя О. Пухарєва