Провадження № /760/3570/17
В справі № 760/5707/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року Солом»янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Хілюк І.О.

представника позивача- Храпчевської О.П.

відповідача- ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Правоберержного об»єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 6 796, 05 гр. надмірно сплачених коштів.

Посилається в позові на те, що відповідач перебуває на обліку в Правобережному об»єднаному управління Пенсійного фонду України в м.Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове пенсійне страхування».

Відповідно до Порядку надання та оформлення документів для призначення/перерахунку/ пенсій відповідно до Закону України « Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» у разі працевлаштування особи, якій признаечно пенсію, вона повинна протягом 10 днів повідомити орган пенсійного фонду про факт працевлаштування шляхом подання заяви.

Оскільки відповідач, перебуваючи на пенсії, не повідомив про працевлаштування, за період часу з 03.02.2003 року до 31.07.2014 року утворилася переплата в розмірі 6 796, 05 гр.

02 квітня 2015 року відповідач був повідомлений про наявність переплати, проте до цього часу переплачена сума відповідачем не повернута.

У зв»язку з цим, управлінням було прийнято рішення №1127 від 25.12.2015 року про утримання переплати з відповідача.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з зазначених у ньому підстав.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Загальні підстави для виникнення зобов»язання у зв»язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Судом встановлено, що відповідач перебуває на обліку в Правобережному об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове пенсійне страхування».

З Пенсійної справи відповідача вбачається і даних обставин він не заперечував у судовому засіданні, з 2003 до 2008 року останній працював.

При цьому органи Пенсійного фонду про працевлаштування не повідомив.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Солом»янському р-ні м. Києва було прийнято рішення № 1127 від 25.12.2015 року про утримання переплати пенсії з відповідача в розмірі 6 796, 05 гр. в зв»язку з тим, що останній у період перебування на пенсії працевлаштувався, отримував заробітну плату, однак не повідомив про це Управління Пенсійного фонду в порядку, визначеному Порядком надання та оформлення документів для призначення/перерахунку/ пенсій відповідно до Закону України « Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» протягом 10 днів.

Відповідно до ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тобто, згідно з даною нормою закону поверненню підлягають лише кошти, якщо їх виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату, та в разі недобросовісності з боку набувача.

За відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, такі кошти поверненню не підлягають.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі №6-151цс13 та від 02.07.2014 року у справі № 6-91цс 14, яка, з точки зору ст.360-7 ЦПК України, є обов»язковою для суду.

Крім того, порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру, визначено Законами України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно з ч.1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

З копії трудової книжки відповідача, яка додана до матеріалів справи вбачається, що 30.09.2002 року ОСОБА_1 звільнений з роботи за власним бажанням в зв»язку з виходом на пенсію.

Встановлено, що 08.12.2003 року відповідач звернувся з заявою до Управління за перерахунком пенсії,в якій зазначив, що він не працює та зобов'язується повідомити управління про працевлаштування протягом 10 днів.

З Довідки форми ОД-5 вбачається, що позивач після виходу на пенсію дійсно працював до 2008 року, однак Управління пенсійного фонду про це в порушення вимог закону не повідомив.

З Пенсійної відповідача вбачається, що дана довідка була сформована та отримана позивачем 03 серпня 2011 року.

До суду позивач звернувся в березні 2017 року.

На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України відповідачу було роз»яснено право заявити суду про пропуск позивачем строку звернення до суду.

Відповідач у судовому засіданні заявив про застосування строку позовної давності та просить у позові відмовити.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов'язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Обов'язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

Як зазначено вище, згідно з даними Пенсійної справи відповідача про працевлаштування останнього після оформлення пенсії позивачу стало відомо в серпні 2011 року.

Даних, які б спростовували ці обставини, представник позивача суду не навів і поновити цей строк не просить.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про відмову в позові з цих підстав.

Керуючись ст. ст. 15,16,1212, 1215 ЦК України, ч.1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування»,ч.1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 3,4, 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові Правоберержного об»єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: Л. А. Шереметьєва