справа № 631/1004/16-ц
провадження № 2/631/87/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року

Нововодолазький районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Мащенко С. В.

при секретарі Євсюковій О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду в селищі міського типу Нова Водолага Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів», -

в с т а н о в и в:

07 червня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 «Про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів» (вхідний № 3008/16-вх), на обґрунтування якого зазначила, що 12 жовтня 2000 року уклала шлюб з ОСОБА_3 та прожила з ним у шлюбі до 2007 року, брак до теперішнього часу не розірваний. Від шлюбу вони мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею. На підставі рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 29 травня 2008 року відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на її користь на утримання їх сина у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця. 09.06.2008 року Нововодолазьким районним судом Харківської області було видано виконавчий лист № 2-346/08, який перебуває на виконанні в РВ ДВС Нововодолазького РУЮ Харківської області. Відповідач ухиляється від участі по утриманню дитини та належного виконання рішення суду, сплачує аліменти несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв'язку із чим має заборгованість по сплаті аліментів. За період з 19.05.2008 року по 26.04.2016 року сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити на її користь складає 13220,21 гривень, яку просила стягнути з відповідача на її користь (а. с. 3 - 6).

Розпорядженням керівника апарату суду № 373 від 21.08.2017 року призначено повторний автоматизований розподіл справи й згідно відповідному протоколу справу передано до розгляду головуючому судді Мащенко С. В. (а. с. 31 - 33).

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була оповіщена своєчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, однак надала заяву, зареєстровану за вхідним № 3895/17-вх від 07.12.2017 року, в якій просила справу розглянути за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує у повному обсязі (а. с. 45).

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання також не з'явився, про місце та час розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак надав заяву, зареєстровану під вхідним № 3238/17-вх від 08.11.2017 року, в якій просив справу розглянути за його відсутності, зазначивши, що повністю визнає позов щодо стягнення з нього неустойки.

Відповідно до частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін по справі свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним надання особами, які беруть участь у справі, особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність.

Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, на які позивач посилалась як на підставу своїх вимог та відповідач при їх визнанні, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази, - суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю.

Відповідно до Свідоцтва про народження (серії НОМЕР_1), виданого 06.09.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 06.09.2002 року зроблено відповідний актовий запис за № 99, та його батьками зазначені: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а. с. 7).

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області, ухваленим 29 травня 2008 року у цивільній справі № 2-346/08 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про стягнення аліментів на утримання дитини», з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, починаючи з 19 травня 2008 року, на утримання їх сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до його повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а. с. 8).

Згідно розрахунку заборгованості по стягненню аліментів по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-346, виданого 09.06.2008 року Нововодолазьким районним судом Харківської області, який складено 26.04.2016 року державним виконавцем Новодолазького РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Бондаренко Ю. О. та в цей же день затверджено начальником відділу Пікаловим О. В., у період з 19.05.2008 року по 26.04.2016 року загальна заборгованість ОСОБА_3 по аліментам складає грошову суму у розмірі 43089,66 гривень (а. с. 9-10).

З розрахунку суми неустойки за прострочення сплати аліментів, складеного позивачем у позові, убачається загальна сума неустойки за період з травня 2008 року по квітень 2016 року в розмірі 13220,21 гривень, з розрахунку: 1009,70 гривень (за період з травня по грудень 2008 року включно) + 1289,13 гривень (за 2009 рік) + 1893,81 гривень (за 2010 рік) + 1197,00 гривень (за 2011 рік) + 1073,78 гривень (за 2012 рік)+ 907,13 гривень (за 2013 рік) + 1974,66 гривень (за 2014 рік) + 2829,59 гривень (за 2015 рік) + 982,41 гривень (за період з січня по квітень 2016 року включно) = 13220,21 гривень (а. с. 4 - 6).

Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень частини 1 статті 1 та частини 1 статті 2 Сімейного кодексу України зміст майнових прав та обов'язків батьків і дітей, а також регулювання майнових відносин між батьками та дітьми визначається зазначеним кодексом.

Положеннями частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Тотожне за своїм правовим змістом роз'яснення міститься також й у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Крім того, суд виходить з того, що зазначений обов'язок також закріплений нормами Конституції України та відповідно кореспондується з правом будь-якої дитини на отримання аліментів від своїх батьків до досягнення повноліття (стаття 51 Конституції України).

У свою чергу, положення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XІІ від 27.02.1991 року) передбачають, що дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Відповідно до положень частини 2 статті 181 Сімейного кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України).

Як убачається з матеріалів справи стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання його сина здійснюється державною виконавчою службою на підставі відповідного судового рішення.

З огляду на положення частини 4 статті 194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Положення частини четвертої статті 195 Сімейного кодексу України визначають, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Як було встановлено у ході судового розгляду справи спору між її сторонами з приводу розміру заборгованості за аліментами, визначеного державним виконавцем, не існує.

При вирішенні спірних правовідносин, суд враховує положення частини 1 статті 15 Сімейного кодексу України згідно до яких, сімейні обов'язки є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Більш того, частиною 4 статті 15 Сімейного кодексу України передбачено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов'язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим кодексом або домовленістю /договором/ сторін.

У свою чергу, положення частини 4 статті 155 Сімейного кодексу України наголошують, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки /пені/ у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у пункті 22 своєї Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, убачається, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки /пені/ настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

З огляду на дослідженні докази у цій справі, суд приходить до висновку проте, що заборгованість по аліментам виникла з вини ОСОБА_3, який допускав у зазначений період несплату аліментів або сплату аліментів не в повному розмірі.

При цьому, суд приймає до уваги, що ОСОБА_3 було відомо про ухвалення судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та про примусове виконання цього рішення органами державної виконавчої служби.

Здійснюючи перевірку розрахунку пені суд, передусім, виходить з положень статті 61 Конституції України, згідно до якої, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а також з положень частини 2 статті 550 Цивільного кодексу України, згідно до якої, відсотки на неустойку /як повторна пеня/ не нараховується.

У свою чергу, при розгляді спірних правовідносин слід враховувати, що за змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 Цивільного кодексу України неустойка /пеня/ - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються /стягуються/ щомісячно, за змістом статті 196 Сімейного кодексу України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки /пені/ в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка /пеня/ за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість.

Загальна сума неустойки /пені/ визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів /за кожен місяць/.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2696цс15, яка згідно зі статтею 360-7 Цивільного процесуального кодексу України є обов'язковою для судів.

Враховуючи наведені норми права, суд приходить до висновку, що загальний розмір неустойки за прострочення сплати аліментів у період з травня 2008 року по квітень 2016 року розрахований позивачем відповідно до вимог закону та дійсно складає 13220,21 гривень.

Крім того, під час перевірки розрахунку суд також враховував вимоги положень статті 20 Сімейного кодексу України.

Відповідно до наведеної норми права до вимог, що випливають із сімейних відносин, передбачених статтею 196 Сімейного кодексу України, позовна давність не застосовується, тому пеня підлягає стягненню за весь час прострочення відповідачем сплати аліментів.

Таким чином, з огляду на наведені норми закону, проаналізувавши всі наявні і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, а також повне визнання позову відповідачем, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та можливість задоволення її позову шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів у період з травня 2008 року по квітень 2016 року включно у розмірі 13220,21 гривень.

Ухвалюючи рішення та вирішуючи згідно підпункту 6 частини 1 статті 214 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами по справі судових витрат, суд враховує, що позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених нею і документально підтверджених судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XІІ від 27.02.1991 року), статтею 51 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року, статтями 1, 2, 9, 20, 180, 194 і 196 Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями), Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та статтями 4, 8, 10, 11, 14, 57, 60, 79, 88, 158, 174, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 292, 294, 296 та 360-7 Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (із змінами та доповненнями), -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів» задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів за період з травня 2008 року по квітень 2016 року включно у розмірі 13220,21 гривень (тринадцять тисяч двісті двадцять гривень 21 копійка).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Нововодолазький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції.

Рішення, що набрало законної сили, обов'язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Рішення ухвалено, оформлено шляхом комп'ютерного набору та підписано суддею у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: С. В. Мащенко