Номер провадження: 22-ц/785/1973/17
Головуючий у першій інстанції Чаплицький В. В.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

31.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Артеменка І.А., Черевка П.М.,

при секретарі - Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2016 року по справі за поданням державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України,

встановила:

До суду надійшло подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України, в якому державний виконавець просить тимчасово обмежити ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на неї виконавчими документами: № 520/10419/14-ц, який видав Київський районний суд міста Одеси 25 грудня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошової суми у розмірі 20646 гривень 11 копійок та 916/4512/14, який видав Господарський суд Одеської області 10 лютого 2015 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошової суми у розмірі 38024 гривень 57 копійок, посилаючись на обставини викладені в поданні.

Державний виконавець в судовому засіданні підтримав подання, разом з тим, на питання суду не надав доказів ухилення ОСОБА_4 від виконання рішення суду, пояснивши, що ним було здійснено вихід за місцем проживання боржника, однак, двері йому не відчинили.

Представник банку, в судовому засіданні також підтримав подання державного виконавця.

Боржник ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась.

Ухвалою суду вказане подання державного виконавця було залишено без задоволення.

На вказану ухвалу суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою подання державного виконавця задовольнити повністю.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст. 312 ч.1 п.1 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої

інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу та залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з дотриманням вимог закону.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

25 грудня 2014 року Київським районним судом міста Одеси видано виконавчий лист на виконання рішення суду по справі № 520/10419/14-ц, яким вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» заборгованість по виплаті кредиту № б/н від 11 липня 2013 року у розмірі 20646 гривень 11 копійок.

Крім того, наказом Господарського суду Одеської області про примусове виконання рішення від 26 січня 2015 року по справі № 916/4512/14, виданим 10 лютого 2015 року, вирішено стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 22000 гривень 00 копійок боргу за кредитом, 8846 гривень 63 копійок процентів за користування кредитом, 3172 гривень 94 копійок пені, 2178 гривень 00 копійок комісії за користування кредитом, 1827 гривень 00 копійок судового збору.

Постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 16 березня 2016 року ВП № 50638142 відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого документа - вимоги про сплату боргу № 520/10419/14-ц, виданого 25 грудня 2014 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» грошової суми у розмірі 20646 гривень 11 копійок.

Крім того, постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 16 березня 2016 року ВП № 50638142 відкрите виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Одеської області по справі № 916/4512/14, виданого 10 лютого 2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» грошової суми у розмірі 38024 гривень 57 копійок.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 63508053, сформованої 14 липня 2016 року, на підставі постанови Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на все майно ОСОБА_4.

Актом державного виконавця від 19 березня 2015 року встановлено, що 19 березня 2015 року, виходом за адресою: АДРЕСА_1, за якою мешкає боржник ОСОБА_4 на стук у двері відповіла невідома людина, яка відмовилась відчиняти двері. Лист-претензія представника ПАТ КБ «Приватбанк» залишено у дверях.

За змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу своїх вимог, підлягають доведенню. Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Державним виконавцем дійсно не було надано суду переконливих доказів навмисного ухилення боржником від виконання рішення суду.

Оглянувши в судовому засіданні матеріали виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» грошових коштів, суд першої інстанції також зазначив, що ці матеріали не містять доказів сповіщення боржника як про відкриття виконавчого провадження так й про інші дії та постанови, прийняті державним виконавцем в межах проведення державним виконавцем виконавчих дій.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачає, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Виходячи з викладеного суд правильно вважав, що подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України задоволенню не підлягає, так як подано передчасно.

В процесі розгляду справи апеляційним судом Одеської області, 13.12.2016р. суддею Процик М.В. був зроблений запит до Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо надання завіреної копії матеріалів виконавчого провадженняВП № 50638136 та ВП № 50638142 на наступне судове засідання 31.01.2017р., про що представник ВДВС був сповіщений (а.с.111-112).

31.01.2017р. матеріали надані не були, сторони в судове засідання не з'явилися, а тому колегія суддів, відповідно до чинного процесуального законодавства, розглядаючи справу, бере до уваги ті докази, які були надані сторонами до суду першої інстанції, та які містяться в матеріалах справи.

Колегія суддів вважає, що Державним виконавцем дійсно не було надано суду переконливих доказів навмисного ухилення боржником від виконання рішення суду, а також не надано доказів того, що ним були всі необхідні дії при виконанні виконавчих провадженьВП № 50638136 та ВП № 50638142 щодо з'ясування наявності або відсутності рухомого та нерухомого майна боржника.

Так, з наданих старшим державним виконавцем до свого подання матеріалів вбачається, що ним були відкриті виконавчі провадження тільки 16.03.2016р. (а.с.61-62), однак, в якості доказу він надає акт від 19 березня 2015 року про те, що «19 березня 2015 року, виходом за адресою: АДРЕСА_1, за якою мешкає боржник ОСОБА_4 на стук у двері відповіла невідома людина, яка відмовилась відчиняти двері. Лист-претензія представника ПАТ КБ «Приватбанк» залишено у дверях».

Таким чином, надані виконавцем копії матеріалів свідчать про те, що після відкриття виконавчого провадження 16.03.2016р. старший державний виконавець жодного разу не виходив на адресу місця реєстрації та мешкання боржника, не встановлював наявність або відсутність рухомого майна боржника, що є недопустимим по даній категорії справ.

Крім цього, відповідно до у загальнень судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, зроблених Верховним Судом України 01.02.2013 року слід зазначити наступне.

Під час звернення до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та при відкритті провадження у справі доцільно зобов'язувати державного виконавця, суб'єкта звернення, здійснити та подати до суду опис документів виконавчого провадження.

У випадку неявки до суду державного виконавця, якщо його явка визнана судом обов'язковою, та/або неподання до суду витребуваних документів виконавчого провадження суд відмовляє в задоволенні подання.

За змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують вказаних вище висновків суду першої інстанції, не узгоджується з висновками ВСУ, викладеними у своїх узагальненнях, і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм процесуального права, які привели до неправильного вирішення питання щодо залишення заяви без розгляду.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм процесуального права, а вимоги апелянта про скасування вказаної ухвали районного суду не основані на законі і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 312, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак, може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: І.А. Артеменко

П.М. Черевко