Справа № 147/1345/16-ц
Провадження №2/147/186/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючий суддя: Костюк Г.М.,

секретар: Кучер І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тростянець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, в редакції позовних вимог від 19.01.2017 року (а.с. 58), звернувся до суду з позовом до Олександрівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина, що складалася з житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1. Батько позивача, ОСОБА_5, як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину та фактично вступив в управління спадковим майном. Даним будинком він володів, розпоряджався та користувався до дня смерті. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача, ОСОБА_5 Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, що в АДРЕСА_1, який він успадкував після смерті матері. Позивач ОСОБА_1 являється спадкоємцем першої черги по закону. Окрім нього, спадкоємцями першої черги по закону є сестра позивача ОСОБА_6, яка відмовилась від прийняття спадщини та брат ОСОБА_3, який до цього часу не подав заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини. ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно у Тростянецькій державній нотаріальній конторі позивачу було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на даний будинок. У зв'язку з цим позивач звернувся до суду та просив визнати за ним право власності на спірний житловий будинок з господарськими спорудами після смерті батька.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився. Представник позивача ОСОБА_7 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала, за обставин, викладених в позові, просила суд їх задовольнити (а.с. 74).

Представник відповідача Олександрівської сільської ради Тростянецького району в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, згідно якої просить розглянути справу без його участі (а.с.36, 51, 72).

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої позов визнав та просив справу розглянути без його участі (а.с.75).

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, враховуючи, що кожний із них скористався своїми процесуальними правами.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали інвентаризаційної справи №141 на житловий будинок АДРЕСА_1, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 27.11.1988 року, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.59).

З дня смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на спірний житловий будинок в АДРЕСА_1, який належав їй на підставі Свідоцтва НОМЕР_2 на права особистої власності на жилий будинок, що підтверджується оглянутою в судовому засіданні інвентаризаційною справою № 141 на даний житловий будинок.

За життя померла заповіт на все своє належне майно не залишила.

На момент смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року.

Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст.ст. 548, 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно довідки від 17.01.2017 роки № 86, ОСОБА_4 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 була зареєстрована і проживала за адресою АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_5, про що свідчить запис в погосподарській книзі сільської ради за 1986-1190 року (а.с.68).

Таким чином, ОСОБА_5 спадщину після смерті матері прийняв в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України, 1963 року, оскільки постійно проживав та був зареєстрований разом з померлою за вищевказаною адресою.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 07.12.2006 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими спорудми по АДРЕСА_1, який він успадкував після смерті матері, однак належно не оформив свої спадкові права.

За життя ОСОБА_5 заповіт на все своє належне майно не залишив. Спадкова справа після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, в Тростянецькій державній нотаріальній конторі не заводилась (а.с.49).

Син померлого, ОСОБА_5 прийняв спадщину у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, здійснював поховання батька, користувався і розпоряджався спадковим майном (а.с. 26).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та нородженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Окрім позивача, спадкоємцями першої черги по закону є сестра позивача ОСОБА_6, яка відмовилась від прийняття спадщини, що підтверджується заявою, посвідченою присяжним нотаріусом Латвійської Республіки (а.с.12), та брат ОСОБА_3, який не подав заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, спадкоємець після смерті ОСОБА_5, який успадкував спірний житловий будинок був ОСОБА_1, однак свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, що в с. Олександрівка, не отримав.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок позивачу ОСОБА_1 у Тростянецькій державній нотаріальній конторі відмовлено, так як відсутні правовстановлюючі документи на даний будинок (а.с.13).

Факт належності спадкодавцю ОСОБА_5 житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 69,6 м.кв, житловою площею 39,6 м.кв., допоміжною площею 30,0 м.кв, та складається з житлового будинку «А», веранди «а», літньої кухні «Б», веранди «б», погребу «П», вбиральні «У», воріт, хвіртки «1-2», огорожі «3», підтверджується технічним паспортом на дане будинковолодіння (а.с. 16-18).

Відповідно до довідки №1646 від 10.12.2015 року, виданої виконкомом Олександрівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1, є робочим двором і станом на 15.04.1991 року головою двору був ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 20).

Згідно довідки №1057 від 15.09.2016 року, ОСОБА_5 на день смерті проживав з сином ОСОБА_1 та вели спільне господарство (а.с.21).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_5 відповідно до вимог законодавства, був наділений правом власності на житловий будинок з господарськими спорудами після смерті своєї матері. ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька.

У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005року у справі «Смірнова проти України»).

Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Встановленим судом фактичним обставинам відповідають спадкові правовідносини, що регулюються Книгою шостою Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 року №5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 року суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Побудований у 1967 році житловий будинок відноситься до категорії службових дворів.

Згідно ст. 100 та ч.1 ст. 101 ЦК України УРСР (в ред. 1963 року) в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. В особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його).

Враховуючи, що ОСОБА_1 має право на спадкування за законом після смерті батька, прийняв спадщину у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України, інші спадкоємці відсутні, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на спадкове майно підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1261, 1268, 1269 ЦК України, ст. 100 та ч.1 ст. 101, 524, 548, 549 ЦК України УРСР (в ред. 1963 року), ст.ст. 10, 11, 15, 60, 158 ч.2, 197, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 69,6 м.кв, житловою площею 39,6 м.кв., допоміжною площею 30,0 м.кв, та складається з житлового будинку «А», веранди «а», літньої кухні «Б», веранди «б», погребу «П», вбиральні «У», воріт, хвіртки «1-2», огорожі «3», в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя