Справа № 752/5271/17
Провадження №: 2/752/3215/17
У Х В А Л А

16.05.2017 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Ладиченко С.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Житло-Комфорт» про захист прав споживача,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Житло-Комфорт» про захист прав споживача.

Ухвалою суду від 16.03.2017 року позивачу надавався строк для усунення недоліків, оскільки позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 119 ЦПК України, а саме: Судовий збір позивачем не сплачений.

Посилання позивача що на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору не заслуговує на увагу, адже відповідно до внесених змін до Закону України «Про судовий збір» від 22.05.2015 року № 484-У1 споживачів, які звернулися за захистом своїх прав, виключено з категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору.

Разом з тим, дійсно, відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Проте, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. Оскільки спеціальним законом що визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати, є закон України «Про судовий збір», то саме цей закон підлягає застосуванню.

Крім того, з урахуванням темпоральних правил(принцип дії закону у часі) у разі колізії законів(суперечність один одному двох або більше чинних нормативних актів, прийнятих стосовно одного й того самого питання) застосовується акт, виданий пізніше, як у разі, коли про скасування старих норм прямо зазначено в новому законі, так і у випадку коли таких застережень у новому законі немає.

Оскільки Закон України «Про судовий збір» прийнятий пізніше, ніж Закон України «Про захист прав споживачів», то саме Закон України «Про судовий збір» підлягає застосуванню для вирішення питання оплати судового збору.

В позовній заяві не конкретизовані позовні вимоги в частині сторін договору який просить визнати недійсним позивач.

Також в позовній заяві позивач вказує на необхідність в порядку ст. 22 Закону України «Про захист прав споживача» вирішення питання про відшкодування йому моральної(немайнової шкоди) але не вказує в чому саме полягає моральна шкода та її розмір.

Позивач вказуючи в позовній заяву на введення його в оману відповідачем не вказує в чому саме полягає така омана.

В наведеному позивачем змісту вимог позовної заяви не вбачається на користь кого саме треба зобов'язувати відповідача сплатити компенсацію та пеню, якщо тільки на користь позивача, то чому тільки йому за двома договорами перевезення.

Позивачу надавався строк для усунення недоліків протягом двох днів з дня отримання ухвали.

Проте, позивачем у встановлений строк вимоги ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 16.03.2017 р. не виконані, недоліки позовної заяви не усунуто.

Згідно з вимогами ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, суддя приходить до висновку, що позивачем не усунуто зазначені в ухвалі недоліки, тому подана позовна заява підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119-121, 210 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Житло-Комфорт» про захист прав споживача - визнати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя С.В. Ладиченко