УХВАЛА

15.08.2017 року Провадження №2/425/535/17

Справа №425/2030/17

місто Рубіжне Луганської області

Суддя Рубіжанського міського суду Луганської області Коваленко Д.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до ОСОБА_2, яким просив наступне:

Встановити факт його проживання однією сім`єю з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, без реєстрації шлюбу, в період з січня 2004 року по травень 2017 року;

Визнати нежиле приміщення, вбудоване - магазин непродовольчих товарів за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вулиця Менделєєва, будинок 26, загальною площею 135.4 кв.м., спільною сумісною власністю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1;

Поділити нежиле приміщення, вбудоване - магазин непродовольчих товарів за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вулиця Менделєєва, будинок 26, загальною площею 135.4 кв.м., а саме: визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частку нежилого приміщення, вбудоване - магазин непродовольчих товарів за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вулиця Менделєєва, будинок 26, загальною площею 135,4 кв.м. та визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частку нежилого приміщення, вбудоване - магазин непродовольчих товарів за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вулиця Менделєєва, будинок 26, загальною площею 135,4 кв.м.

Разом із позовом 09 серпня 2017 року ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення позову, яка була йому повернута судом у звязку із її невідповідністю вимогам процесуального закону.

15 серпня 2017 року, ОСОБА_3 подав іншу заяву про вжиття заходів забезпечення позову, яка, спеціальним вимогам, яким повинна відповідати будь-яка заява про забезпечення позову, що передбачені положеннями частини 2 статті 151 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом ЦПК України), відповідає.

В силу положень частини 1 статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Внаслідок чого суд, розглядав заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову без повідомлення та виклику і його, і ОСОБА_2 у судове засідання, і вирішив її виходячи з мотивів викладених нижче, на основі поданих йому позивачем доказів, оскільки права на їх збирання з власної ініціативи суд не має.

В силу положень частини 3 статті 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

А згідно з частиною 1 та 3 статті 152 цього ж кодексу, позов забезпечується, у тому числі, накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться в нього або в інших осіб, але вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими вимогами.

Застосовуючи вказані норми процесуального права, суд враховує і розяснення Пленуму Верховного Суду України, надані ним у пункті 4 постанови "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22 грудня 2006 року. Зокрема, у тій частині, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Позовні вимоги ОСОБА_3, з юридичної точки зору, зводяться до визнання спільною сумісною власністю та поділу у рівних частинах нежилого приміщення, що ґрунтується на факті спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та набуття спірного майна у час проживання однією сім`єю.

Суд враховує, що такі вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує викладеними у позові обставинами, на підтвердження існування яких він подав письмові докази, та мотивує необхідність їх задоволення нормами матеріального права.

На думку суду, з огляду на те, що додані до позовної заяви документи вказують на приналежність спірного нежилого приміщення не йому, але він із підстав, яким суд надати оцінку на цій стадії не вправі, оспорює право власності на це майно і такі підстави є юридично вагомими, суд вважає, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійсно виник спір з приводу вказаного ним у позові нежилого приміщення.

Враховуючи обмеженість доказів, які може враховувати суд під час вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, суд тим не менш може констатувати, що надані позивачем документи та пояснення, містять дані про ОСОБА_4, хоча і дуже обмежені, але які вказують на те, що вона дійсно могла мати певні цивільно-правові відносини з ОСОБА_3 з приводу придбання у спільну часткову власність як мінімум одного обєкту нерухомого майна, а у певний період часу мала зареєстроване місце проживання, що збігається із зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3.

Тому суд відзначає, що заява ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову не є явно необґрунтованою чи такою, що свідчить про зловживання ним своїм правом на забезпечення позову, через що її слід розглянути по суті.

Отже, у своїй заяві, ОСОБА_3 ставить питання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно у вигляді нежитлового приміщення, вбудованого - магазин непродовольчих товарів за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вулиця Менделєєва, будинок 26, загальною площею 135.4 кв.м.

Тобто, ОСОБА_3 просить накласти арешт саме на те майно, яке він просить визнати спільною сумісною власністю. І хоча ОСОБА_3 у кінцевому рахунку просить здійснити поділ цього майна між ним та ОСОБА_4 у рівних частках, по ? кожному, суд вважає прохання про накладення арешту на все майно співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки арешт, за своєю правовою суттю, це заборона відчуження майна, і допоки суд не вирішив його юридичну долю, яка може бути зведена до визнання його спільною сумісною власністю і тільки потім, можливо, поділена, заборона відчуження саме усього майна є, із таких міркувань, вочевидь доцільною.

Як вже вказувалось вище, одним із способів забезпечення позову, в силу положень пункту 1 частини 1 статті 152 ЦПК України, є накладення арешту на майно, що належить відповідачеві. А з огляду на положеннями частини 1 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-XVIII, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Позивач надав суду інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зокрема відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, які вказують на те, що спірне майно дійсно зареєстроване на праві власності за ОСОБА_2.

Проте суд відзначає, що відповідно до положень частини 3 статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається тільки, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Причиною, яка вказує на те, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, ОСОБА_3 вважає можливе відчуження спірного майна ОСОБА_4 до ухвалення рішення по суті спору, про що, на його думку, свідчить вчинення ОСОБА_4 юридичних дій щодо спірного майна без його згоди, а також здійснення вчинків, які вказують на реалізацію нею свого бажання здійснити відчуження майна до ухвалення рішення по суті спору.

ОСОБА_5 причину суд вважає серйозним юридичним аргументом, який суд поділяє у звязку із тим, що він знаходить своє відображення у поданим ним документах, зокрема відповіді Центру надання адміністративних послуг Рубіжанської міської ради Луганської області від 14 серпня 2017 року на запит його адвоката, з якої вбачається, що ОСОБА_2 09 серпня 2017 року дійсно звернулась із заявою про присвоєння поштової адреси саме тому обєкту нерухомого майна, з приводу якого між нею та ОСОБА_3 виник спір.

І хоча ОСОБА_3 не надає прямих доказів того, що ОСОБА_4 вже вчиняє інші дії, які можна розцінити як такі, що безпосередньо спрямовані на відчуження спірного майна, у тому числі докази звернення до нотаріуса для вчинення договору купівлі-продажу спірного майна або підготовки до нього (як ним вказується), сам факт оформлення нею поштової адреси для спірного обєкту саме в час коли між сторонами виник спір з приводу цього майна, на думку суду, вже, хоча і не прямо, але свідчить про наявність обґрунтованого припущення про те, що ОСОБА_4 може вчинити відчуження спірного майна до ухвалення рішення по суті спору. А також свідчить про те, що не вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, у цьому випадку, може утруднити виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалено на користь позивача. Оскільки у разі відчуження ОСОБА_4 майна на підставі будь-якого правочину та ухвалення рішення на користь ОСОБА_3, в силу дії презумпції правомірності правочину, для захисту свого порушеного права (якщо його порушення буде встановлено судом) він змушений буде вчиняти додаткові, у тому числі і юридичні, дії, спрямовані на відновлення свого порушеного права, що буде займати додатковий час, витрати та зусилля.

Окремо, суд хоче наголосити на тому, що з огляду на положення частини 3 статті 151 ЦПК України у їх взаємозвязку з розясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у пункті 7 постанови "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22 грудня 2006 року, для вжиття заходів забезпечення позову, достатньо встановити наявність обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову, у конкретному випадку, може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення про задоволення позову.

А позивач, наявність такого обґрунтованого припущення зміг довести суду, і тому суд погоджується із необхідністю вжиття заходів забезпечення його позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

Тому, його заява про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

Допускаючи забезпечення позову, суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що накладення арешту на нежиле приміщення, вбудоване - магазин непродовольчих товарів за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, вулиця Менделєєва, будинок 26, загальною площею 135.4 кв.м., може спричинити шкоду будь-яким правам та інтересам відповідача чи будь-яких третіх осіб, а також доказів того, що вжиті судом заходи можуть перешкоджати господарській діяльності будь-якої особи.

І, оскільки, як вже вказувалось вище, ознак зловживання позивачем своїм правом на забезпечення позову судом не встановлено, суд не бачить і необхідності, на підставі частини 4 статті 153 ЦПК України, вимагати від ОСОБА_3 забезпечення його вимог заставою.

Також, суд бажає окремо наголосити на тому, що він враховує положення статті 31? Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-IV від 01 липня 2004 року, щодо особливостей проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів.

Однак констатує, що інформаційна взаємодія між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень ще не запроваджена, а в силу положень підпункту 1 пункту 2 Розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності" №1666-VIII від 06 жовтня 2016 року, до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченої Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили, до запровадження відповідної інформаційної взаємодії, реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться за зверненням заявника.

Тому, керуючись статтями 15,18,151-154,208-210 Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1; зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) про вжиття заходів забезпечення позову, задовольнити.

Накласти арешт на нежиле приміщення, вбудоване магазин непродовольчих товарів (реєстраційний номер: 33062788; адреса: місто Рубіжне Луганської області, вулиця Мєндєлєєва, будинок 26; технічний опис: вбудоване приміщення магазину з кімнатами 1-7,І, загальна площа 135,4 кв.м., основна площа 115,2 кв.м.; номер запису 405 в книзі 1 дод.стор.265), що належить ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2; зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) на праві приватної власності.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Надіслати копію ухвали ОСОБА_1 або видати йому у Рубіжанському міському суді Луганської області під розписку.

Зобовязати ОСОБА_1 надати до Рубіжанського міського суду Луганської області докази виконання цієї ухвали, невідкладно після їх отримання.

Надіслати копію цієї ухвали ОСОБА_2, як особі, без повідомлення якої вжито заходи забезпечення позову, негайно після отримання Рубіжанський міським судом Луганської області доказів її виконання.

Розяснити ОСОБА_2, що вона має право протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали подати до Рубіжанського міського суду Луганської області заяву про скасування заходів забезпечення позову.

Оскарження цієї ухвали не зупиняє її виконання і не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя - Д.С. Коваленко