САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/472/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2017 року м. Дніпро

Самарський районній суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Румянцева О.П., при секретарі Бакум І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро матеріали цивільної справи №206/472/17 (провадження №2/206/492/17) за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_4, яка діє у власних інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Приватний нотаріус дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та Восьма дніпровська державна нотаріальна контора про визнання довіреностей недійсними, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, визнання права власності на частину квартири,

за участю: представника позивачів ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_4,

представників відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9,

ВСТАНОВИВ:

27 січня 2017 року представник позивача ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до КП «ДМБТІ», ОСОБА_4В, яка діє у власних інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Приватний нотаріус дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та Восьма дніпровська державна нотаріальна контора про визнання довіреностей недійсними, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, визнання права власності на частину квартири. З урахуванням уточнених позовних вимог представник позивача посилається на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за статусом є громадянами України з постійним місцем проживання на консульському обліку в Німеччині, куди вони виїхали у 2000 році. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 червня 1997 року, квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_10, ОСОБА_3 та ОСОБА_11 на праві спільної сумісної власності. За життя ОСОБА_10, 18.08.2000 року залишив заповіт, згідно з яким спадкодавець належну йому на день смерті частину квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 Після смерті 12.07.2008 року спадкодавця у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини ОСОБА_2 було подано заяву про прийняття спадщини та спадщину було відкрито. У червні 2012 року ОСОБА_2 спеціально приїхала в Україну з метою оформлення своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину. Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.06.2012 року №8264 встановлено, що 07.05.2010 року проведено державну реєстрацію права власності на ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу ВМО №997713, ВМР №997714 реєстр 2-1113. Крім того, в інформаційній довідці зазначено, що підставою власності був дублікат свідоцтва про право власності від 26.11.2009 року, виданий КП МБТІ. Пізніше стало відомо, що спірний договір був укладений з ОСОБА_4, ОСОБА_11 від свого імені, та на підставі довіреностей від 02.04.2010 року та 06.04.2010 року, посвідчених приватним нотаріусом ОСОБА_7 З тієї причини, що такі довіреності не могли надаватись співвласниками були виявлені відомості, які мають ознаки кримінального злочину. Таким чином, 19.06.2012 року під час оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_10, який помер 12.07.2008 року спадкоємцем по заповіту ОСОБА_2 був встановлений факт незаконного продажу зазначеної квартири на іншу особу. 23.11.2012 року в Самарському РВ ДМУ ГУМВС в Дніпропетровській області було зареєстровано заяву про шахрайські дії з привласненням майна3, а саме квартири АДРЕСА_3, яка належала ОСОБА_10, ОСОБА_3 та ОСОБА_11 на праві спільної сумісної власності. Таким чином, 3-й співвласник квартири ОСОБА_11, уклавши 07.04.2010 року у Восьмій дніпропетровській державній нотаріальній конторі договір купівлі-продажу квартири від свого імені на продаж своєї долі квартири, яка належала йому у формі спільної сумісної власності було незаконно продано за підробленими документами фактично без згоди та без відома інших співвласників, без уповноваження їх на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном. При таких обставинах, договір купівлі-продажу спірної квартири, як посвідчений на підставі сфальсифікованих довіреностей, повинен бути визнаний недійсним. Вказані обставини свідчать про незаконне заволодіння спірною квартирою. У п.2.3 договору купівлі-продажу квартири від 07.04.2010 року зазначено, що загальна вартість квартири згідно витягу №344100 з реєстру прав власності на нерухомість, виданого КП «ДМБТІ» ДОР 26.01.2010 року становить 17043 грн. Архів курсів НБУ: валютний курс НБУ на 26.01.2010 року, згідно архіву курсів було встановлено, що долар США 8,008 грн. за 1 долар. Таким чином, згідно з договором, за дану квартиру сплачено 2128 дол. за курсом НБУ. Це нереально занижена ціна за квартиру. За інформаційною довідкою від 07.04.2016 року з Держреєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно виявилось, що власником цієї квартири є ОСОБА_6, який набув право власності на цю ж квартиру за договором купівлі-продажу квартири від 20.12.2012 року. В інформаційній довідці зазначено підставу виникнення права власності: договір купівлі-продажу ВТВ №135219 реєстр №3556 від 20.12.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12 Підсумовуючи вищевикладене, ОСОБА_10, один із співвласників спірної квартири помер 12.07.2008 року та ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_10 за заповітом. ОСОБА_2 не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом в нотаріальній конторі, не зважаючи на те, що в спадковій справі є всі необхідні документи для оформлення її спадкових прав. Видача оспорюваної довіреності та факт державної реєстрації права власності на спірну квартиру, порушили її права як спадкоємця. ОСОБА_11, другий співвласник спірної квартири і є рідним сином ОСОБА_10 та ОСОБА_3 помер 04.12.2014 року та після його смерті зареєстровано спадкову справу. Його мати ОСОБА_3 є зацікавленою особою відносно його 1/3 частки в квартирі, так як вона має право першої черги спадкоємців на спадкування за законом і у Восьмій дніпропетровській державній нотаріальній конторі 17.01.2017 року зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_11 ОСОБА_3, третій співвласник спірної квартири, не може вільно володіти, користуватись, розпоряджатись своїм майном на власний розсуд з тієї причини, що її майном заволоділи шахрайським шляхом. Спадкове майно ОСОБА_2 в розмірі 1/3 частини, ОСОБА_11 в розмірі 1/3 частини та ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини, а в сукупності квартира в цілому знаходиться у володінні ОСОБА_6 Дійсна вартість спірного майна становить на даний час 450000 грн., відповідно вартість 1/3 частини становить 150000 грн. Представник позивача просила суд ухвалити рішення, яким визнати причини пропущення строку для звернення до суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поважними та поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом майнових прав та інтересів ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визнати недійсним дублікат свідоцтва про право власності у звязку із втратою оригіналу; визнати недійсними довіреності від імені ОСОБА_10 від 02.04.2010 року серії ВМК №876878 та від ОСОБА_13 від 06.04.2010 року серії ВМК №876894 на імя ОСОБА_11, посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_7; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 від 07.04.2010 року, посвідчений державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_14 / ВМО №997713, ВМР №997714 реєстр 2-1113 та скасувати реєстрацію права власності за цим договором; витребувати 2/3 частини квартири АДРЕСА_4 з чужого незаконного володіння у малолітньої ОСОБА_5, інтереси якої представляє її законний представник ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 загальної площі 42,8 кв.м., житлової площі 27,4 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_10, померлого 12.07.2008 року, яка належала йому на праві спільної сумісної власності на житло, виданого 09.06.1997 року Придніпровською ГРЕС згідно з розпорядженням (наказом) №1544 керівника органу приватизації; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 загальної площі 42,8 кв.м., житлової площі 27,4 кв.м., яка належала їй на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09.06.1997 року Придніпровською ГРЕС згідно з розпорядженням (наказом) №1544 керівника органу приватизації.

21 лютого 2017 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі (т.1 а.с.86).

30.03.2017 року представником позивачів ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_5 (т.1 а.с.96).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2017 року, заяву представника позивачів про забезпечення позову було задоволено та забезпечено позов шляхом встановлення заборони відчуження квартири АДРЕСА_6, що належить ОСОБА_5 (т.1 а.с.139-140).

30.03.2017 року представник відповідача КП «ДМБТІ» подав заяву про закриття провадження у справі в частині позовних вимог. Клопотання обґрунтовано тим, що БТІ, як реєстраційному органу на основі законодавства делеговані владні повноваження у сфері суспільних правовідносин, повязаних із здійсненням від імені держави дій щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно і тому БТІ в розумінні п.7 ст.3 КАС України є субєктом владних повноважень (т.1 а.с.118-120).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2017 року, клопотання представника відповідача задоволено частково та закрито провадження по справі в частині позовних вимог про скасування розпорядження КП «ДМБТІ» №251 від 23.11.2009 року (т.1 а.с.141-142).

26.07.2017 року в судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 заявила відвід головуючому судді Румянцеву О.П. (т.2 а.с.4-5).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2017 року було відмовлено в задоволенні заяви представника позивачів про відвід головуючого судді Румянцева О.П. (т.2 а.с.7-8).

Представник позивача ОСОБА_1 та позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та наполягала на їх задоволенні на підставі обставин, викладених у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_6, а також їх представники ОСОБА_8 і ОСОБА_9 в судовому засіданні позов не визнали, просили застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи - державний нотаріус Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_14 в судовому засіданні надала письмові пояснення, у яких зазначила, що в спадковій справі №6/09, заведеної після смерті 12.07.2008 року ОСОБА_10 знаходиться заява про прийняття спадщини від імені ОСОБА_2, справжність підпису на якій засвідчена нотаріусом Німеччини. Нотаріусом приймаються документи складені за участю іноземних властей, органів та організацій за умови їх легалізації. Між Україною та Німеччиною не укладений міжнародний договір, який би передбачав прийняття документів, виданих на території Німеччини, без легалізації. Зазначена заява не легалізована уповноваженими органами внаслідок чого не має юридичної сили на території України. Тобто, на цей час у ОСОБА_2 відсутній факт прийняття спадщини (т.2 а.с.135-136).

Представник третьої особи - Приватний нотаріус дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, ніяких заперечень суду не надіслав.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши письмові докази та допитавши свідків, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (дочка та мати) за статусом є громадянами України з постійним місцем проживання на консульському обліку в Німеччині, куди вони виїхали у 2000 році. До переїзду проживали в Самарському районі м. Дніпропетровська, що підтверджується адресним листком вибуття та довідкою з ЖСК (а.с.11-13).

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 червня 1997 року, виданого 09.06.1997 року Придніпровською ГРЕС згідно з розпорядженням (наказом) №1544 керівника органу приватизації, квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_10, ОСОБА_3 та ОСОБА_11 на праві спільної сумісної власності. Право власності на квартиру було зареєстровано в КП «ДМБТІ» і записано в реєстрову книгу за №113п-95, що зазначено зі зворотної сторони свідоцтва про право на житло (а.с.18).

За життя ОСОБА_10, 18 серпня 2000 року залишив заповіт серії АВМ №913068, посвідчений 18.08.2000 року державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, згідно з яким спадкодавець належну йому на день смерті частину квартири АДРЕСА_7, заповідав ОСОБА_2 (а.с.20).

12.07.2008 року ОСОБА_10 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.21-22).

07 квітня 2010 року між ОСОБА_11, який діяв від свого імені та по довіреностям, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 06.04.2010 року та 02.04.2010 року, від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_10, з одного боку, та ОСОБА_4, з іншого боку, було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4. Зазначений договір було посвідчено державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_14 (т.1 а.с.174-175)

В подальшому зазначена квартира 20.12.2012 року була відчужена відповідачем ОСОБА_4 відповідачу ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12 (т.1 а.с.105).

28.03.2017 року між відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_4, яка діяла як законний представник малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_5 придбала квартиру АДРЕСА_6. Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_15 (т.1 а.с.111-112).

ОСОБА_11 помер 04 грудня 2014 року, що підтверджується копією актового запису про смерть №8793 від 08.12.2014 року (т.1 а.с.164).

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що співвласник спірної квартири ОСОБА_11, який був сином ОСОБА_3 та рідним братом ОСОБА_2, за життя, свідомо та упереджено, вчинив по відношенню до спірного майна наступні дії: отримав у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 довіреності від імені ОСОБА_10 від 02.04.2010 року та від ОСОБА_3 від 06.04.2010 року, якими ОСОБА_11 уповноважувався представляти інтереси довірителів з питання продажу належної їм частини квартири АДРЕСА_3 (т.1 а.с.27-28); користуючись цими довіреностями отримав в КП «ДМБТІ» дублікат свідоцтва про право власності на житло, технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3, а також витяг з КП «ДМБТІ» про загальну вартість квартири станом на 26.01.2010 року в сумі 17043 грн. для її подальшого відчуження (т.1 а.с.177-179); 07.04.2010 року продав спірну квартиру шляхом підписання від імені всіх її співвласників з покупцем ОСОБА_4 договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_14 (т.1 а.с.174-175); 07.04.2010 року подав державному нотаріусу нотаріально посвідчену заяву про те, що він ознайомлений з вимогами Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та в 2010 році вчиняє правочин з відчуження нерухомого майна вперше (т.1 а.с.176).

Факт продажу співвласником ОСОБА_11 квартири підтверджується: поясненнями відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_6, які допитані в судовому засіданні у якості свідків підтвердили, що вони особисто передавали кошти ОСОБА_11 у розмірі 29000 дол. США; свідка ОСОБА_16, який пояснив суду, що був особисто присутній при укладенні договору купівлі-продажу квартири 07.04.2010 року в якості ріелтора з боку покупців, при розрахунках сторін і диктував продавцю ОСОБА_11 текст розписки про отримання ним коштів за продану квартиру в сумі 29000 дол. США, яку ОСОБА_11 передав покупцям (т.2 а.с.162-185).

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дізналися про реалізацію спірної квартири за договором купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_11 та ОСОБА_4, 22.06.2012 року з відповіді КП «ДМБТІ», яку ОСОБА_2 отримала особисто (т.1 а.с.25-26).

Оглянутими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи №436/8055/12 (2/436/1727/12) доведено, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 01 листопада 2012 року звертались до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_4, треті особи: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, КП «ДМБТІ», ОСОБА_11, про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним в частині продажу 2/3 частин квартири, належних ОСОБА_10 та ОСОБА_3, підтвердженням чого є копія поданої позовної заяви (т.1 а.с.109-110).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2012 року вказана позовна заява за заявою представника позивачів від 22.11.2012 року була залишена без розгляду та позивачами не оскаржувалась (т.1 а.с.108).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна даність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення рішення по справі. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позову.

В силу п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч.1 ст.261 ЦК від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено судом, позивачам стало відомо про укладення договору купівлі-продажу спірної квартири 22 червня 2012 року (т.1 а.с.25-26), який в подальшому 01 листопада 2012 року ними же оскаржувався до Самарського районного суду м. Дніпропетровська шляхом подання позову про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним (т.1 а.с.109-110), однак ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2012 року позов було залишено без розгляду і вже ніким не оскаржувався (т.1 а.с.108). Таким чином перебіг строку позовної давності почався 22 червня 2012 року.

Враховуючи той факт, що відповідачі подали заяву про застосування наслідків пропуску позивачами строку звернення до суду, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.4 ст.267 ЦК України та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд не вважає поважною причиною пропуску строку звернення до суду факт наявності в провадженні Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області кримінального провадження №0000021 за фактом злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України по факту шахрайських дій з привласнення майна, а саме квартири АДРЕСА_3, яка належала ОСОБА_10, ОСОБА_3 та ОСОБА_11 на праві спільної сумісної власності, на яку посилається представник позивача, оскільки наявність відкритого кримінального провадження не є підставою для визнання поважною причини пропуску строку звернення до суду.

Суд також критично ставиться до посилань представника позивача про те, що відповідачами було вчинено шахрайські дії спрямовані на незаконне заволодіння належною позивачам квартирою з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, факт вчинення особою кримінального правопорушення, на яке посилається представник позивача, може бути доведено лише вироком суду, що набрав законної сили, а наявність відкритого кримінального провадження не є доказом вчинення злочину.

Окрім того, відповідно до положень ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Частиною 1 статті 1270 встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається із копії спадкової справи після смерті ОСОБА_10 (т.1 а.с.200-211), позивач ОСОБА_2 не подала у встановлений Законом спосіб заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_10, тобто не прийняла спадщину після його смерті.

Надіслана позивачем ОСОБА_2 до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори заява про прийняття спадщини, посвідчена нотаріусом у м. Мюнхен ФРН, не може бути прийнята судом, оскільки зазначена заява не легалізована уповноваженими органами у встановленому Законом порядку, внаслідок чого не має юридичної сили на території України. (т.1 а.с.200-201).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Враховуючи той факт, що оскільки ОСОБА_2 не була співвласником спірної квартири та не прийняла у встановленому Законом порядку спадщину після смерті її батька, вона не є належним позивачем, оскільки відчуженням спірної квартири її права не порушено.

Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, то судовий збір, пов'язаний з розглядом справи покладається на позивачів.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 267, 1268-1270 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 34, 76-81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_4, яка діє у власних інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Приватний нотаріус дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та Восьма дніпровська державна нотаріальна контора про визнання довіреностей недійсними, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, визнання права власності на частину квартири відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 29.12.2017 року.

Суддя О.П.Румянцев