АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/401/16-ц 22-ц/774/1074/К/17
Справа № 182/401/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1074/К/17 Кобеляцька-Шаховал І.О.
Категорія - 53 (ІV) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар: Кислиця І.В.

за участі: позивача - ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

представника відповідача 47 Професійної пожежної частини Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об'єктів - Безпалька Олега Петровича,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, 47 Професійної пожежної частини Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об'єктів про порушення строків виплати відпускних та відшкодування моральної шкоди за їх несвоєчасну виплату,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до 47 Професійної пожежної частини Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області (далі - 47 ППЧ ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області з охорони об'єктів) про порушення строків виплати відпускних та відшкодування моральної шкоди за їх несвоєчасну виплату, який в подальшому уточнила, пред'явивши вимоги також й до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області.

В обґрунтування позову зазначила, що з 2009 року вона працює в 47 ППЧ ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області з охорони об'єктів, а з червня 2013 року - на посаді начальника групи аварійно-рятувальних робіт.

Відповідно до затвердженого керівництвом графіком за її заявою на підставі наказу № 64 від 20.07.2015 року, починаючи з 03 серпня 2015 року їй надано основну та додаткову щорічні відпустки, однак в порушення вимог ст. 21 Закону України «Про відпустки», за три дні до початку відпустки нарахування та виплату відпускних їй не проведено, а фактично здійснено тільки 10 серпня 2015 року.

Зазначила, що у зв'язку з невиплатою їй відпускних у встановлені законом строки вона не мала матеріальної можливості належним чином оздоровитись, отримати необхідну медичну допомогу та відновити своє здоров'я, що, в свою чергу, призвело до регресії її захворювання та тимчасової втрати працездатності із спричиненням у зв'язку з цим моральної шкоди.

Виходячи з наведеного, просила суд визнати неправомірним порушення відповідачами строків виплати відпускних та стягнути з них на її користь моральну шкоду в розмірі 3102,00 грн. та сплачений судовий збір.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті пред'явлених нею позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків фактичним обставинам та неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для її вирішення. Вважає, що судом не надано оцінки доведеності факту порушення відповідачем передбачених ст. 21 Закону України «Про відпустки» строків виплати їй відпускних, нарахування яких було здійснено в період знаходження її у відпустці, порушення відповідачем вимог діючого трудового законодавства щодо виконання ним свого обов'язку про її повідомлення про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні. Отже, вказані обставини свідчать про порушення її трудових прав та наявність підстав для стягнення спричиненої моральної шкоди у визначеному нею розмірі, який на її думку, є обґрунтованим та відповідає тяжкості зазнаних нею моральних страждань внаслідок порушення відповідачами її трудових прав.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу, відповідачі просять її відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції, яке вважають законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Підставою звернення позивача до суду з позовом стало порушення, на думку позивача, відповідачами передбаченого ст. 21 Закону України «Про відпустки» строку виплати заробітної плати за час відпустки та наявність, у зв'язку з цим підстав, для поновлення порушеного її трудового права шляхом одержання від відповідачів компенсації моральної шкоди за спричинені їй моральні страждання.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності, оскільки як встановлено в судовому засіданні 10.08.2015 року на картковий рахунок позивача було перераховано заробітну плату разом з відпускними, тобто рівно за три дні, коли в позивачки фактично розпочалась відпустка, що свідчить про дотримання роботодавцем строку, передбаченого ст. 115 КЗпП України.

Проте, погодитися з такими висновками колегія суддів не може з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

За змістом ч.1 ст. 21 Закону України «Про відпустки», ч.4 ст. 115 КЗпП України заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, займаючи посаду начальника групи аварійно-рятувальних робіт 47 ППЧ ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області з охорони об'єктів, 16 липня 2015 року звернулася до адміністрації підприємства з заявою про надання їй основної та додаткової щорічної відпустки за 2015 рік з 03 серпня по 03 вересня 2015 року.

За наказом начальника 47 ППЧ ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області з охорони об'єктів № 64 від 20.07.2015 року ОСОБА_2 надано основну та додаткову щорічні відпустки за 2015 рік тривалістю 32 календарних дня, починаючи з 03.08.2015 року. (а.с. 5).

Однак, як вбачається з виписки по картковому рахунку позивача ОСОБА_2, нарахування заробітної плати за час відпустки здійснено відповідачем 47 ППЧ ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області з охорони об'єктів на картковий рахунок ОСОБА_2 10.08.2015 року, тобто після спливу 7 днів з дня її початку, що є порушенням встановлених ч. 1 ст. 21 Закону України «Про відпустки» та ч.4 ст. 115 КЗпП України строків її виплати (а.с. 6-8).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначені фактичні обставини уваги не звернув, дійшовши передчасного висновку про дотримання відповідачем передбачених діючим законодавством строків виплати відпускних тільки з тих підстав, що позивач, починаючи з 03 серпня 2015 року по 13 серпня 2015 року перебувала на лікарняному, тому фактично її відпустка розпочалася не з 03 серпня, а з 13 серпня 2015 року.

При цьому суд, визначаючи початок відпустки позивача ОСОБА_2 з 13 серпня 2015 року не звернув увагу на те, що підставою для видання заступником начальника 47 ППЧ ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області з охорони об'єктів наказу № 71-а від 13.08.2015 року про продовження ОСОБА_2 строку відпустки терміном на 10 календарних днів з 04.09.2015 року по 13.09.2015 року у зв'язку з перебуванням на лікарняному з 03.08.2015 року по 12.08.2015 року під час щорічної основної відпустки за 2015 рік, стала її заява від 13 серпня 2015 року, яка подана під час перебування у відпустці.

Крім того, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_2 роботодавцем продовжено строк її перебування у відпустці, що узгоджується з положеннями ст. 80 КЗпП України, а не перенесено її початок на інший період, тому висновок суду першої інстанції про початок відпустки позивача з 03 на 13 серпня 2015 року є помилковим.

Не враховано судом й того, що неможливість виплати роботодавцем відпускних наприкінці липня 2015 року відповідач пов'язує з відсутністю коштів на його розрахунковому рахунку й можливість такої виплати ставить в безпосередню залежність від наявності грошових коштів, яка забезпечується Публічним акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» двічі на місяць з 15 по 25 та з 01 по 10 число кожного місяця, посилаючись на те, що надходження коштів на утримання частини у серпні 2015 року відбулося 06 серпня 2015 року, у зв'язку з чим остаточний розрахунок з нарахування відпускних ОСОБА_2 було здійснено 10 серпня 2015 року.

Отже, вищенаведені встановлені фактичні обставини у своїй сукупності вказують на доведеність вини відповідача 47 ППЧ ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області з охорони об'єктів у порушенні виплати заробітної плати працівнику за час відпустки у триденний строк до її початку, оскільки сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 та вважає помилковим висновок суду першої інстанції про недоведеність заявлених позовних вимог й приходить до висновку, що порушення строків виплати відпускних відповідачем 47 ППЧ ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області з охорони об'єктів позивачу ОСОБА_2 слід визнати неправомірним.

Оскільки факт порушення трудових прав позивача є доведеним, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу ОСОБА_2 моральної шкоди.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, з відповідними змінами, роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами, які найшли підтвердження в судовому засіданні.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з доведеності факту її завдання.

Так, в судовому засіданні встановлено, що невчасне нарахування позивачу ОСОБА_2 роботодавцем заробітної плати за час відпустки спричинило останній незручності у вигляді не можливості вести звичайний спосіб життя, призвело до порушення її нормальних життєвих зв'язків, вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, відсутність відпускних позбавила її можливості вчасного лікування отриманого нею захворювання з ГРВІ в період з 03 серпня по 12 серпня 2015 року включно.

При визначенні розміру моральної шкоди, колегія суддів враховує конкретні обставини справи та роз'яснення, наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин.

Отже, виходячи з встановлених обставин, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача ОСОБА_2, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, вважає що з відповідача 47 Професійною пожежною частиною Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об'єктів на користь позивача ОСОБА_2 слід стягнути моральну шкоду в розмірі 500,00 грн., яке є достатньою компенсацію для відновлення порушеного трудового права та відповідає тяжкості спричинених у зв'язку з цим їй моральних страждань.

При цьому, підстав для застосування позовної давності до заявлених позивачем вимог колегія суддів не вбачає й вважає твердження представника відповідача про пропуск тримісячного строку для звернення до суду з позовом помилковими, оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди, випливає з порушення особистих немайнових прав та строком позовної давності не обмежується.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позову в частині визнання порушення строків виплати відпускних 47 Професійною пожежною частиною Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об'єктів - неправомірним та стягненню з відповідача 47 ППЧ ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області з охорони об'єктів на користь позивача ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 500,00 грн. В задоволенні іншої частини позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з відповідача 47 ППЧ ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області з охорони об'єктів на користь позивача ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, сплачені позивачем за подання апеляційної скарги в розмірі 606,32 грн. (а.с. 209).

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1, 4 ч.1 ст. 309 , 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, 47 Професійної пожежної частини Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об'єктів про порушення строків виплати відпускних та відшкодування моральної шкоди за їх несвоєчасну виплату - задовольнити частково.

Визнати порушення строків виплати відпускних 47 Професійною пожежною частиною Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об'єктів - неправомірним.

Стягнути з 47 Професійної пожежної частини Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об'єктів на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 500 грн. (п'ятсот грн.).

Стягнути з 47 Професійної пожежної частини Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з охорони об'єктів на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 606,32 грн. (шістсот шість грн. тридцять дві коп.)

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: А.П. Барильська

В.П. Зубакова