АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5628/17 Головуючий 1 інст. - Каліберда В.А.
Справа № 627/421/17 Доповідач - Кружиліна О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 18 серпня 2017 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Краснокутська селищна рада Харківської області, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, позбавлення права користування житловим приміщенням та про зняття з реєстрації місця проживання, -

в с т а н о в и в:

28 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, шляхом виселення та зняття з реєстрації.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначала, що житловий будинок, єдиним власником якого є позивач, поділяється на дві ізольовані частини відповідно до технічного паспорту на будинок. У даному будинку можливе проживання двох родин з веденням окремого побуду.

Навесні 2008 року позивач за домовленістю з відповідачем, допустила останнього до проживання у ізольованій частині.

Через декілька років, після неодноразових наполегливих вмовлянь відповідача, позивач, як власник житла, надала згоду на реєстрацію місця проживання відповідача у власному будинку, не розуміючи до кінця юридичних наслідків цього вчинку в силу відсутності юридичної освіти.

Після реєстрації місця проживання відповідача позивачу стало неможливо проживати по сусідству з відповідачем. Останній неодноразово грубіянив, висловлювався до позивача непристойно, лунали погрози нанести тілесні ушкодження позивачу з боку відповідача. Відповідач завдавав шкоди майну, ремонту будинку позивача, самоправно втручався в систему електро- та газопостачання, руйнуючи його. Окрім цього відповідач не дозволяє заходити позивачу до половини будинку, де останній проживає, не здійснює прибирання, використовує частину будинку не за призначенням, чим за час проживання в будинку суттєво пошкодив загальний стан та ремонт.

В добровільному порядку ОСОБА_2 будинок не звільняє та з місця реєстрації не знімається, що порушує право власності позивача на майно, оскільки вона не може розпорядитися ним на власний розсуд.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 18 серпня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважала рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки судом не були повною мірою встановлені обставини, які мають значення для справи, а також неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів, неправильного визначення відповідно до обставин справи характеру правовідносин.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із положень статей 391, 396 ЦК України, роз'яснень, які містяться у пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, та тих обставин, що позивачем не доведено, що ОСОБА_2 створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Крім цього, суд вважав, що оскільки відповідач у визначеному законом порядку був вселений в будинок, тому він набув права на користування ним. Проте позивач не надала жодних допустимих та належних доказів неправомірних дій ОСОБА_2, які б свідчили про небезпеку порушення останнім права власності позивача на житловий будинок, у зв'язку з чим суд відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Апеляційний суд з таким висновком суду погоджується в повному обсязі, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 14 березня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_3 Краснокутської державної нотаріальної контори, реєстровий № 399, ОСОБА_1 придбала 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1, про

04 серпня 2000 року згідно з договором купівлі-продажу будинку, посвідченого державним нотаріусом Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області Піднебенною І.М., реєстровий № 1500, ОСОБА_5 придбала 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_2

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником житлового будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_2).

З довідки, виданої виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради Краснокутського району Харківської області від 07 квітня 2017 року № 694 на ім'я ОСОБА_1, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_3 з 24 липня 2008 року; ОСОБА_2 зареєстрований 03 травня 2006 року.

З довідки, виданої виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради Краснокутського району Харківської області від 16 травня 2017 року № 894 на ім'я ОСОБА_1, вбачається, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_4, за зазначеною адресою проживає також знайомий ОСОБА_2

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення статті 391 Ц, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень прав, не позбавлених із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57-59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Натомість, права власника житлового будинку не є абсолютними, оскільки можливе, з підстав, передбачених законом, їх певні обмеження. Такі обмеження можуть відбуватись коли інші особи набувають законного права користування житловим будинком.

Судовим розглядом встановлено, що відповідач близько десяти років назад вселився у житловий будинок, та у 2006 році за особистою заявою позивача був зареєстрований у будинку, що належить останній на праві приватної власності.

Доказів, що ОСОБА_2 створює перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження своїм майном, а також доказів неправомірний дій ОСОБА_2, які б свідчили про небезпеку порушення останнім права власності позивача на житловий будинок, ані у суді першої інстанції, ані у суді апеляційної інстанції позивачем не надано.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 18 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський