Справа № 165/1285/17
Провадження № 2/165/475/17
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого Ференс-Піжук О.Р.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

встановив:

29 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

На обґрунтування заявлених вимог покликаються на те, що проживає та є власником квартири за адресою: вул. ОСОБА_3 (бувша Островського)АДРЕСА_1. В даному житлі зареєстроване постійне місце проживання її колишнього чоловіка ОСОБА_2 та малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Реєстрація відповідача, який добровільно залишив спірне майно після фактичного припинення між ними шлюбних відносин 01 травня 2014 року, перешкоджає їй, як власнику квартири користуватися та розпоряджатися ним. Зазначає, що ніякого майна відповідача чи особистих його речей у квартирі не знаходиться, жодних перешкод у користуванні квартирою йому ніхто не чинив. Просить суд постановити рішення, яким визнати, що відповідач ОСОБА_2 втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2, як такий, що більше року не проживають без поважних причин в житлі, що належить їй на праві приватної власності.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, її представник ОСОБА_5 подав до суду письмову заяву у якій позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечив щодо заочного розгляду справи.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Відповідно до 42 Конституції України, положень ст.316, ст.317, ст.319, ст. 321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р., Закону від 17 липня 1997р. N475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції вбачається, що зазначеними актами закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.16, ст.386, ст.391 ЦК України, а об'єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, ст.382 ЦК України).

Права власника житла визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1, на підставі договору дарування від 04 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Волинської області є єдиним власником квартири за адресою: вул. ОСОБА_3 (бувша Островського)АДРЕСА_1 (а.с.3-4).

Згідно копії будинкової книги (а.с. 6-7) у вищевказаному житлі зареєстровано постійне місце проживання відповідача ОСОБА_2

Згідно акту, складеного начальником майстрами ЖКП №2 Нововолинської міської ради, в квартирі за адресою:АДРЕСА_2, з 01 травня 2014 року відповідач не проживає.

Жодних доказів про те, що відповідач з поважних причин не проживає в спірному житлі у судовому засіданні не здобуто.

Враховуючи вищевказані норми закону, суд вважає, що позивачем доведено правомірність своїх вимог, а тому приходить до висновку що слід визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування спірним житлом.

Керуючись ст.10, ст.11, ст.60, ст.88, ст.209, ст.212, ст.213, ст.214, ст.215, ст.224, ст.225, ст.226 ЦПК України, на підставі ст.391, ст.405 ЦК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення можна подати протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя О.Р. Ференс-Піжук