Справа № 360/2390/16-ц Головуючий у І інстанції Унятицький Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/4106/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 05.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

05 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді Білоконь О.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", ОСОБА_4 про оскарження нотаріальних дій приватного нотаріуса ,-

встановила:

В грудні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на таке.

З квітня 2000 року по даний час позивач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4, яка 11 липня 2007 року придбала садовий будинок №64 з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, Бородянський район, с. Пороскотень, «Перемога» садове товариство, вулиця Садова, 2 та земельну ділянку №64 за цією ж адресою та передала це майно в іпотеку для забезпечення виконання її зобов»язань за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_4 та ТОВ «Унікредит Банк», відповідно до якого вона отримала кредит в сумі 20000 доларів США.

11 липня 2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_3, при посвідченні іпотечного договору, накладено заборону відчуження вказаних обєктів нерухомості до припинення договору іпотеки.

Зазначені нотаріальні дії вчинені не за місцем знаходження нерухомого майна, не за місцем мешкання і знаходження іпотекодавця або іпотекодержателя, тобто всупереч вимог ч.4 ст.55, ч.1 ст. 73 Закону України «Про нотаріат».

Позивач ОСОБА_2 вважає, що нерухоме майно, відносно якого нотаріус посвідчив договір іпотеки та наклав заборону на його відчуження, належить йому та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.

Враховуючи, що зазначеними нотаріальними діями нотаріус порушив його права як співвласника майна, позивач просив суд скасувати та визнати незаконними нотаріальні дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3: посвідчення іпотечного договору, накладення заборони відчуження зазначеного нерухомого майна; також просив виключити з державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою зазначеного нерухомого майна; скасувати та зняти з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи про обтяження на об'єкти обтяження.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішення суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення процесуального права та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що закон не встановлює обмежень для особи у виборі способу на захист свого цивільного права чи інтересу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 15 липня 2016 року встановлений факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 20 квітня 2000 року (а.с.10-11).

Відповідно до укладеного 11 липня 2007 року договору про іпотечний кредит №МRTG-24 ОСОБА_4 отримала кредит в сумі 20 000 доларів США, що підтверджується копією договору (а.с.25-29).

Відповідно до іпотечного договору №МRTG-24/S укладеного 11 липня 2007 року ОСОБА_4 передала ТОВ «Унікредит Банк» садовий будинок №64 разом з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, Бородянський район, село Пороскотень, садове товариство «Перемога», вулиця Садова, 2 та земельну ділянку №64, кадастровий номер :01:001:0332, загальною площею 0,0515 га, що знаходиться за цією ж адресою (а.с.30-47)

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 11 липня 2007 року та зареєстрований в реєстрі за №2808.

На підставі вказаного договору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 11 липня 2007 року вніс заборону відчуження садового будинку будинок №64 разом з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, Бородянський район, село Пороскотень, садове товариство «Перемога», вулиця Садова, 2 та земельної ділянки №64, кадастровий номер :01:001:0332, загальною площею 0,0515 га, що знаходиться за цією ж адресою, які належать ОСОБА_4, до припинення договору іпотеки, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.48-52).

Ці обставини підтверджені матеріалами справи і сторонами не оспорюються.

Відповідно до ч.4 ст. 55 Закону України «Про нотаріат», посвідчення угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна провадиться за місцем розташування вказаного майна або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину.

Cтаття 73 зазначеного Закону передбачає накладення заборони на відчуження нерухомого майна за місцем розташування цього майна або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину.

Ухвалюючи рішення по справі, суд обґрунтовано виходив з вказаних положень закону та дійшов правильного висновку про порушення нотаріусом вказаних положень закону при посвідченні іпотечного договору про передачу в іпотеку вказаного садового будинку та накладення заборони на його відчуження.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач не оскаржував недійсність укладеного іпотечного договору, то оскарження лише його посвідчення та внесення даних до реєстру заборон не є належним захистом його прав на нерухоме майно.

Колегія суддів із вказаними висновками погоджується, оскільки вони є обґрунтованими і відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про захист порушеного цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Зазначаючи про порушення своїх прав та вимагаючи їх захисту у судовому порядку, позивач вказує, що оскільки вищезгадані садовий будинок та земельна ділянка належить йому та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, нотаріальні дії щодо посвідчення іпотечного договору відносно цього майна та заборона його відчуження порушують його права як власника.

Із наведеного слідує, що за умови доведеності факту, що позивач є співвласником спірного нерухомого майна, право ОСОБА_2 на розпорядження цим майном було порушено шляхом передачі без його згоди цього майна в іпотеку, отже, способом захисту прав позивача як співвласника майна можливий лише шляхом оспорення іпотечного договору з використанням правового механізму, установленого нормами матеріального права.

Окрім того, обраний позивачем спосіб захисту не призведе до ефективного поновлення його права власності, оскільки іпотечний договір від 11 липня 2007 року, укладений між банком та ОСОБА_4 без нотаріально посвідченої згоди позивача на розпорядження цим майном, є чинним та правомірним, відповідно до презумпції правомірності правочину, передбаченої ст. 204 ЦК України, але саме наявність цього договору

перешкоджає здійснювати право власності відносно цього майна. Визнання незаконними та скасування нотаріальних дій по посвідченню іпотечного договору та накладення заборони на відчуження іпотечного майна не призведене до відновлення прав позивача при чинності іпотечного договору, не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

За умови доведеності права власності позивача відносно спірного майна, порушення прав позивача як співвласника майна відбувся не внаслідок дій нотаріуса, а внаслідок укладення ОСОБА_4 іпотечного договору без згоди позивача як співвласника майна, а позивач посилається на формальне порушення закону нотаріусом, тому суду не було правових підстав для задоволення позову.

За таких обставин, доводи апелянта про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення процесуального права при його ухваленні, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки повністю спростовуються зазначеними належними та допустимими доказами по справі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :