У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Бондаренко Н.В., Хилевича В.С.,

секретар судового засідання - Москалик Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 18 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної події, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 18 травня 2017 року задоволено частково позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної події.

Стягнуто з ОСОБА_3, жителя с. Нивецьк Дубровицького району Рівненської області на користь ОСОБА_4, жителя с. Трипутня Дубровицького району Рівненської області 40630 грн на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП та 500 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Пояснює, що докази, які були надані позивачем у рахунок підтвердження завданих в результаті ДТП збитків є непослідовними, не логічними та ґрунтуються на припущеннях.

Вказує на невідповідність державного номеру досліджуваного автомобіля, який зазначено у висновку автотоварознавчої експертизи № 3.3-13/16 від 26.02.2016 року та державного номеру автомобіля який був учасником ДТП.

Невідповідність сум які мають місце у висновку експерта та акті фактично виконаних робіт по ремонту автомобіля дає підставу припускати, що сума реальних

збитків та заявлена ціна позову належним чином не встановлена та не доведена.

Сума завданих збитків повинна відшкодовуватися за рахунок ПАТ "УТСК", а відмова в задоволенні таких позовних вимог є необґрунтованою.

________________________________________________________________________________

Справа № 560/908/16 Головуючий в суді І інстанції - Оборонова І.В.

Провадження № 22-ц/787/1277/2017 Суддя-доповідач - Шимків С.С.

У ході розгляду справи позивачем пред'являються вимоги до страхової компанії, а тому він не є належним відповідачем за даним позовом.

Позивачем не доведено факту проведення ним ремонту автомобіля за власні кошти, адже підготовчі роботи, ремонт та фарбування займають більший проміжок часу, ніж один день (22 березня 2017 року).

Також фактичний ремонт автомобіля не узгоджується із висновком експерта № 3.3-13/16 згідно якого пошкоджено передню частину автомобіля, але відповідно до акту від 22 березня 2017 року фарбується задня ліва дверка, усуваються вм'ятини даху, тощо.

З позовної заяви не зрозуміло в чому саме полягає заподіяна позивачу моральна шкода та чим вона обґрунтовується.

Просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У запереченні на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Зражевський О.В. зазначає про законність та обгрунтованість судового рішення. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

Судом встановлено, що 12 січня 2016 року о 15 години 10 хвилин, на 54 км автодороги Переброди-Дубровиця-Володимирець-Суховоля, ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом, автомобілем марки "ВАЗ-211440", д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись із м. Дубровиця в напрямку с. Нивецьк, Дубровицького району, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, допустив виїзд на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем марки "Volkswagen-Passat", д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_8, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 86).

Цивільно-правова відповідальність власника забезпеченого транспортного засобу - ВАЗ 211440, д.н.з. №ВК3360ВК, ОСОБА_3 була застрахована, на момент ДТП, в приватному акціонерному товаристві "Українська транспортна страхова компанія", згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/ №2760847 (а.с.40).

ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" відмовлено ОСОБА_4 у здійсненні страхового відшкодування за фактом вищевказаної ДТП, у зв'язку із тим, що ним не було подано заяву про отримання страхового відшкодування, у порядку, встановленому ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (а.с. 62-63).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної події та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 22 вищезазначеного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (стаття 35.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до ст. 37.1.4. вищезазначеного Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної події.

Як вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами, до дня розгляду справи ані позивач, ані відповідач із заявою та повідомленням про ДТП до ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" не зверталися, про події що мали місце 12 січня 2016 року страховика не повідомляли.

П. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз"яснено, що оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

З огляду на викладене, висновок місцевого суду про відмову у задоволенні позовних вимог, заявлений до ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" є правильним, оскільки діями чи бездіяльністю страховика прав позивача порушено не було.

Разом з тим, відсутність обґрунтованого права щодо відшкодування шкоди з особи, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність особи, винуватої у заподіянні шкоди, не позбавляє права потерпілої сторони на відшкодування завданої шкоди за рахунок винуватця ДТП.

Постановою Дубровицького районного суду Рівненської області від 23.11.2016 року встановлено вину ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, за фактом вищезазначеної ДТП, а провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч. 4 ст. 38 КУпАП (а.с. 86).

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що є встановленими та не потребують доказування обставини з приводу події, яка мали місце 12.01.2016 року щодо порушення ОСОБА_3 ПДР України та їх причино наслідковий зв'язок із заподіянням шкоди ОСОБА_4.

Дані обставини підтверджуються постановою Дубровицького районного суду Рівненської області від 23.11.2016 року, висновком експерта Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 3.3-13/16 від 26.02.2016 року, постановою старшого слідчого СВ Дубровицього ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області про закриття кримінального провадження від 04.05.2016 року.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15 право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

Таким чином, доводи ОСОБА_3 про те, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки, завдану потерпілому шкоду повинен відшкодувати страховик, не заслуговують на увагу.

Розмір заподіяної ОСОБА_3 матеріальної шкоди, становить 40630 грн та підтверджується належними та допустими доказами, зокрема актом фактично виконаних робіт від 22.03.2017 року та відповідним фіскальним чеком (а.с. 88, 89).

Доводи апеляційної скарги про неправомірне стягнення судом моральної шкоди спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства, виходячи з наступного.

Згідно положень ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Місцевим судом доведено, що винним у ДТП, в результаті якого заподіяно шкоду майну ОСОБА_4, є відповідач ОСОБА_3.

Відповідно до ст.ст. 1177, 1195 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Позивач ОСОБА_4 у позовній заяві просив про відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка полягала у неможливості протягом тривалого часу користуватися його автомобілем, порушенням його нормальних життєвих зв'язків, викликаними у зв'язку із цим незручностями та вважав, що достатнім буде відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Виходячи з принципу розумності та справедливості, місцевий суд постановив рішення про стягнення моральної шкоди у розмірі 500 грн, що відповідає характеру та обсягу перенесених позивачем моральних страждань.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: Н.В. Бондаренко

С.В. Хилевич