АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5179/17 Справа № 183/6073/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 листопада 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 4800,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% на рік суму залишку за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 зобовязань за вказаним кредитним договором, станом на 30 вересня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 40962,68 грн.

У звязку з чим, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 12 листопада 2010 року у розмірі 40962,68 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту 4675,23 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 31060,66 грн.; заборгованості за пенею та комісією 2800,00 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1926,79 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк».

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що 12 листопада 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, згідно умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 4800,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку за кредитом з кінцевим терміном повернення, яка відповідає строку дії картки.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та у встановлений договором строк.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 30 вересня 2016 року у відповідача перед банком виникла заборгованість в розмірі 40962,68 гривень, яка складається з: заборгованості по кредиту 4675,23 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 31060,66 грн; заборгованості за пенею та комісією 2800,00 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1926,79 грн.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Так, відповідач отримала картку 12 листопада 2010 року, тому дія картки закінчилась в листопаді 2011 року.

Відомостей про те, що ОСОБА_2 видавалася нова картка суду не надано.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 на укладення кредитного договору № б/н від 12 листопада 2010 року, передбачений порядок погашення заборгованості щомісячними платежами. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 07 жовтня 2013 року не вносила щомісячно платежі на картку, у звязку з чим заборгованість щомісячно збільшувалася, а щомісячні відсотки вираховувалися з с суми самого кредиту.

Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Так, згідно ст. 261 ЦК України, за змістом якої початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦПК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 просила застосувати наслідки спливу позовної давності.

Тож, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції керувався положеннями Цивільного кодексу України та виходив із того, що позивачем було пропущено строк позовної давності, про наслідки застосування якої було зроблено заяву відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

В своїй апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального, зокрема, відповідач зазначає, що судом не було враховано проплати внесені боржником в січні 2014 року, які свідчать про визнання останньою свого боргу, що в розумінні ст. 264 ЦПК України є перериванням перебігу строку позовної давності.

Однак, колегія суддів не погоджується із такою позицією апелянта, оскільки неможливо встановити чи взагалі ОСОБА_2 вносила такі платежі, так як згідно наявного в матеріалах справи розрахунку останній платіж відбувся 12 лютого 2014 в розмірі 0,01 грн., що дає підстави вважати що вони погашалися за рахунок кредитних коштів, шляхом їх списання автоматично.

Доказів того, що вказана сума вносилась саме відповідачем по праві суду не надано.

Відповідно до правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-126цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Інших належних в розумінні ст. ст. 57 60 ЦПК України доказів в підтвердження обґрунтувань доводів апеляційної скарги, банком надано не було.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_3