Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/105/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.04.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Потапенка В.І., Черненка В.В.

із секретарем Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Славутич» на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2016 року, за позовом ОСОБА_2 до СТОВ «Славутич», Управління економіки та розвитку інфраструктури Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Маловисківська районна державна адміністрація Кіровоградської області, про визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації договору оренди землі і витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

УСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 8 жовтня 2015 року він є власником земельної ділянки № 359 площею 5,9721 га, кадастровий номер :02:000:0359, що розташована на території Мануйлівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, яку успадкував після смерті ОСОБА_3, який помер 30 листопада 2014 року. Відповідач користувався вказаною земельною ділянкою на підставі договору оренди землі від 31 серпня 2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та СТОВ «Славутич», до 31 серпня 2013 року. Він як власник успадкованої земельної ділянки звернувся до відповідача з вимогою про її повернення, проте останній йому відмовив, посилаючись на наявність іншого договору оренди, укладеного з попереднім власником, і надав йому договір оренди землі від 2 жовтня 2015 року, який укладено орендодавцем ОСОБА_3 з орендарем СТОВ «Славутич» щодо строкового платного користування вказаною земельною. Позивач вважаючи, що відповідач незаконно заволодів та користується спірною земельною ділянкою, просив витребувати з чужого незаконного володіння від СТОВ «Славутич» на користь ОСОБА_2 вказану земельну ділянку, зобов'язати СТОВ «Славутич» передати йому цю земельну ділянку в межах згідно з планом.

У березні 2016 року позивач подав уточнення до позовної заяви, збільшивши свої позовні вимоги, просив визнати недійсним договір оренди землі від 02 жовтня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та СТОВ «Славутич», який зареєстрований в реєстраційній службі Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області 2 жовтня 2014 року державним реєстратором ОСОБА_4, скасувати державну реєстрацію зазначеного договору та зобовязати СТОВ «Славутич» передати ОСОБА_2 спірну земельну ділянку. Посилався на те, що оспорюваний договір не відповідає чинному законодавству, при його укладенні не було вільного волевиявлення власника земельної ділянки у зв'язку з тим, що власником цей договір не підписувався; у договорі оренди відсутні всі істотні умови договору, які передбачені статтею 15 Закону України "Про оренду землі", зокрема у вступній частині договору повністю не зазначено прізвище, імя та по батькові фізичної особи-орендодавця; відсутня інформація про обєкт оренди, а саме відсутній кадастровий номер земельної ділянки, відомості про місце розташування земельної ділянки; у договорі не зазначена орендна плата, її розмір, форми платежу, порядок її внесення та відповідальність за її несплату. ОСОБА_3 не складав та не підписував акт передачі земельної ділянки в оренду 02.10.2014 року, акт є неналежним, тому що не містить інформації щодо обєкта оренди, а саме яку земельну ділянку та якого розміру на підставі договору отримав орендар СТОВ «Славутич». ОСОБА_3 за своїм станом здоров'я не міг розуміти і вчиняти дії щодо передачі земельної ділянки в оренду, не міг розуміти зміст пунктів 32, 41, 42 договору оренди землі. Померлий не укладав спірний договір та не домовлявся з відповідачем з приводу істотних умов договору, які передбачені статтею 15 Закону України «Про оренду землі» та Типовим договором про оренду землі. Спірний договір оренди землі зареєстровано державним реєстратором реєстраційної служби Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області з порушенням приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

На підставі ухвали Маловисківського районного суду від 19 вересня 2016 року проведено заміну неналежних відповідачів ОСОБА_5 служби Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області, державного реєстратора ОСОБА_5 служби Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області ОСОБА_4 на належного Управління економіки та розвитку інфраструктури Маловисківської районної державної адміністрації, а ухвалою цього ж суду від 30 вересня 2016 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено Маловисківську районну державну адміністрацію Кіровоградської області.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2016 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову до Управління економіки та розвитку інфраструктури Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації договору оренди землі і витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Позов ОСОБА_2 до СТОВ «Славутич» про визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації договору оренди землі і витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі від 02 жовтня 2014 року, укладений від імені орендодавця ОСОБА_3 і орендаря Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Славутич» щодо користування земельною ділянкою № 359, площею 5,9721 га, кадастровий номер :02:000:0359, яка розташована на території Мануйлівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, зареєстрованого ОСОБА_5 службою Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області 02 жовтня 2014 року, номер запису 7197118.

Зобовязано СТОВ «Славутич» повернути ОСОБА_2 земельну ділянку № 359, площею 5,9721 га, кадастровий номер :02:000:0359, яка розташована на території Мануйлівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області.

Зобовязано Маловисківську районну державну адміністрацію Кіровоградської області скасувати державну реєстрацію договору оренди землі від 02 жовтня 2014 року, укладеного від імені орендодавця ОСОБА_3 і орендаря Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Славутич» щодо користування земельною ділянкою № 359, площею 5,9721 га, кадастровий номер :02:000:0359, яка розташована на території Мануйлівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, зареєстрованого ОСОБА_5 службою Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області 02 жовтня 2014 року, номер запису 7197118.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі СТОВ «Славутич» ставить питання про скасування судового рішення, з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. Зокрема, зазначає, що не погоджується з висновками суду щодо недійсності оспорюваного договору оренди з підстав недотримання сторонами письмової форми, а саме підписання його з боку орендодавця не ОСОБА_3, а іншою особою, що грунтується на висновку спеціаліста науково-дослідної лабораторії експертних досліджень ПП "Агенція 007" почеркознавчого дослідження документів від 01.09.2016 року № 55, зробленому з порушенням вимог Закону України "Про судову експертизу" без дослідження оригіналів документів та за недостатності вільних зразків підпису, використання ксерокопії паспорту померлого ОСОБА_3

Відповідно до Положення, затвердженого розпорядженням голови Маловисківської районної державної адміністрації від 28 січня 2013 року № 25-р, Управління економіки та розвитку інфраструктури Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області є структурним підрозділом районної державної адміністрації та не наділено цивільною правоздатністю і дієздатністю юридичної особи, які передбачені статтями 91, 92 ЦК України (а.с. 186-191 т. 1).

Управління економіки та розвитку інфраструктури Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області не може бути позивачем та відповідачем у суді, а тому не має законних підстав для задоволення позову до зазначеного відповідача.

Тому суд першої інстанції вважав, що позов до Управління економіки та розвитку інфраструктури Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації договору оренди землі і витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння не підлягає задоволенню.

В цій частині рішення суду не оскаржується, тому не переглядається судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника СТОВ "Славутич", який підтримав доводи апеляційної скарги, позивача та його представника, які заперечували проти задоволення скарги, вважаючи її безпідставною, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, та дослідивши докази, які на думку відповідача були досліджені судом першої інстанції з порушенням встановленого порядку, дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив із того, що оспорюваний договір оренди укладено без додержання вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України, за відсутності вільного волевиявлення власника земельної ділянки, який не підписував вказаний договір, що є підставою для визнання його недійсним, скасування державної реєстрації та повернення спірної земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки № 359 площею 5,9721 га, кадастровий номер :02:000:0359, яка розташована на території Мануйлівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, яку успадкував після смерті ОСОБА_6, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 жовтня 2015 року, державна реєстрація прав підтверджується згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09 жовтня 2015 року (а.с. 6,7, 8).

31 серпня 2007 року між попереднім власником вказаної земельної ділянки ОСОБА_3 (орендодавцем) і СТОВ "Славутич" (орендарем) було укладено договір оренди землі на шість років, обєктом якого є земельна ділянка площею 5,97 га (а.с. 9-11).

2 жовтня 2014 року між цими ж сторонами: ОСОБА_3 (орендодавцем) і СТОВ "Славутич" (орендарем) укладено договір оренди землі строком на пять років, обєктом якого є земельна ділянка площею 5,97 га (а.с. 36-38).

2 жовтня 2014 року ОСОБА_5 службою Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області зареєстровано право оренди СТОВ «Славутич» земельної ділянки загальною площею 5,9721 га, кадастровий номер :02:000:0359, яка розташована на території Мануйлівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області; підставою виникнення речового права є договір оренди землі, без серії та номера, виданий 02.10.2014 року, субєктами якого є орендар Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Славутич", а орендодавцем ОСОБА_3, що підтверджується згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 34), оригінали яких містяться у долученій до даної цивільної справи реєстраційній справі ОСОБА_5 служби Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області № 8381882 щодо реєстрації договору оренди землі ОСОБА_3

30 листопада 2014 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5).

Відповідно до наданого позивачем в суді першої інстанції висновку спеціаліста № 55 від 01 вересня 2016 року (а.с. 142-169 т. 1) підписи від імені ОСОБА_3, розташовані в графах "Орендодавець" у: - договорі оренди землі від 02.10.2014 року, укладеному між орендодавцем "Касян Олдр Миколайовичем" та орендарем СТОВ "Славутич", щодо оренди земельної ділянки загальною площею 5,97 га; - двох екземплярах акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 02.10.2014 року, згідно якого ОСОБА_3 передає СТОВ "Славутич" земельну ділянку в оренду строком на пять років; - договорі оренди землі від 02.10.2015 року, укладеному між орендодавцем «Касян Олдр Миколайовичем» і орендарем СТОВ "Славутич" щодо оренди земельної ділянки загальною площею 5,97 га; - договорі оренди землі без дати, укладеному між орендодавцем без зазначення його особи та орендарем СТОВ "Славутич" щодо оренди земельної ділянки загальною площею 5,97 га; - акті приймання-передачі земельної ділянки в оренду без дати, відповідно якому ОСОБА_3 передає СТОВ "Славутич" земельну ділянку в оренду строком на пять років виконані не ОСОБА_3, а іншою, однією й тією ж особою (а.с. 142-170).

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

За змістом статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди, позивач зазначив, що оспорюваний договір оренди землі укладено без волевиявлення його батька ОСОБА_3 (стаття 203 ЦК України) та з порушенням вимог статті 15 Закону України "Про оренду землі".

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року "По судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

За змістом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Зміст правочину становлять права та обовязки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися.

Правочин є недійсним у разі недотримання умов його чинності, передбачених статтею 203 ЦК України, а саме: відсутність у сторін (сторони) необхідного обсягу цивільної дієздатності, відсутність волевиявлення учасника правочину та його невідповідність внутрішній волі учасника правочину, невідповідність форми вчиненого правочину вимогам закону, відсутність спрямованості волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату.

Тобто, за своєю правовою природою відсутність волевиявлення учасника правочину є самостійною підставою для визнання його недійсним, при цьому правові наслідки недотримання цієї вимоги закону передбачені статтями 229 - 235 ЦК України.

Разом з тим, у статті 15 Закону України "Про оренду землі" визначено істотні умови договору, які є обов'язковими під час укладення договору оренди землі.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Так, статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів, їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними. В той же час, відсутність істотних умов договору, визначених у статті 15 Закону України "Про оренду землі" є окремою підставою для визнання договору недійсним.

Отже, вказані матеріальні норми є різними за своєю правовою природою і кожна з них є окремою підставою для пред'явлення позову про визнання правочину недійсним. Обгрунтовуючи свої висновки про необхідність задоволення позову ОСОБА_2 до СТОВ "Славутич" про визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації договору оренди землі і витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції зазначив, що оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, а саме: копію примірника договору оренди землі від 02.10.2015 року, укладеного між орендодавцем - ОСОБА_7 і орендарем СТОВ "Славутич" про оренду земельної ділянки загальною площею 5,97 га, наданого позивачем, копію примірника договору оренди землі від 02.10.2014 року, укладеному між орендодавцем «Касян Олдр Миколайовичем» та орендарем СТОВ "Славутич", щодо оренди земельної ділянки загальною площею 5,97 га і акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 02.10.2014 року, наданих представником відповідача, оригіналів примірника договору оренди землі без дати, укладеному між орендодавцем без зазначення його особи та орендарем СТОВ "Славутич" щодо оренди земельної ділянки загальною площею 5,97 га і акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду без дати, відповідно якому громадянин ОСОБА_3 передає СТОВ "Славутич" земельну ділянку в оренду строком на пять років, які долучені до заяви про державну реєстрацію прав, висновок спеціаліста № 55 від 01 вересня 2016 року та матеріали реєстраційної справи, дійшов висновку, що громадянин ОСОБА_3 власноручно не підписував договір оренди землі від 02 жовтня 2014 року і акт приймання-передачі земельної ділянки, тому даний договір не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Суд вважав помилковим і відхилив доводи представника відповідача про те, що висновок спеціаліста № 55 від 01 вересня 2016 року є недопустимим доказом, який отриманий з порушенням вимог закону. При цьому зазначив про помилковість посилання на вимоги Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», оскільки даний висновок не відноситься до категорії висновків експерта.

Крім того, суд першої інстанції вважав, що державна реєстрація права оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 02 жовтня 2014 року проведена з порушенням статей 18, 22 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а саме у примірнику договору оренди землі, який долучено до заяви про державну реєстрацію прав, відсутня дата укладання договору, а також не зазначено прізвище, імя, по батькові орендодавця у вступній частині договору; у примірнику акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду відсутня дата, що встановлено при дослідженні матеріалів реєстраційної справи.

Також суд, враховуючи недійсність договору оренди землі від 02 жовтня 2014 року, укладеного від імені орендодавця ОСОБА_3 і орендаря СТОВ "Славутич" щодо користування земельною ділянкою, вважав правомірною вимогу позивача про покладання обовязку на СТОВ "Славутич" щодо повернення позивачеві земельної ділянки № 359, площею 5,9721 га, кадастровий номер :02:000:0359, яка розташована на території Мануйлівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, пославшись на частину 1 статті 387 ЦК України, згідно якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. І як наслідок недійсності договору оренди землі від 02 жовтня 2014 року суд першої інстанції визнав необхідним зобовязати Маловисківську районну державну адміністрацію Кіровоградської області, на сектор з питань державної реєстрації Управління економіки та розвитку інфраструктури якої покладено функції державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на території Маловисківського району, скасувати державну реєстрацію договору оренди землі від 02 жовтня 2014 року, укладеного від імені орендодавця ОСОБА_3 і орендаря СТОВ "Славутич" щодо користування земельною ділянкою № 359, площею 5,9721 га, кадастровий номер :02:000:0359, яка розташована на території Мануйлівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, зареєстрованого ОСОБА_5 службою Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області 02 жовтня 2014 року, номер запису 7197118.

В той же час суд першої інстанції не погодився з доводами позивача щодо наявності такої окремої підстави недійсності оспорюваного договору оренди землі, як відсутність передбачених статтею 15 Закону України "Про оренду землі", в редакції, яка була чинна на момент укладання договору та державної реєстрації, істотних умов, а саме: інформації про обєкт оренди (кадастровий номер), відомостей про місце розташування земельної ділянки, про державний акт; орендну плату, її розмір, форму платежу, порядок її внесення та відповідальність за її несплату, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки; відсутність плану або схеми земельної ділянки, кадастрового плану, акту визначення меж земельної ділянки в натурі; а також неспроможність орендодавця розуміти зміст пунктів 32, 41, 42 договору оренди землі. Зазначивши, що за змістом договір оренди землі від 2 жовтня 2014 року не містить усіх істотних умов, які передбачені статтею 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, яка була чинна на момент укладання правочину, але виходячи і вимог статті 15 ЦК України та статті 3 ЦПК України, якими передбачено, що у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд дійшов висновку, що позивач не зазначив, у чому саме полягало порушення законних прав орендодавця ОСОБА_3 через відсутність в договорі оренди передбачених статтею 15 Закону України "Про оренду землі" умов, та не надав доказів порушення прав орендодавця.

Згідно з вимогами ст. 204, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України договір оренди є укладеним з моменту такої реєстрації.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60, ст. ст. 57, 212 ЦПК України рішення суду не може грунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Визнаючи недійсним оспорюваний договір оренди від 2 жовтня 2014 року та зобовязуючи СТОВ "Славутич" повернути спірну земельну ділянку позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не підписував договір оренди, а тому відповідно до частини 1 статті 215, ч.1 ст. 387 ЦК України задовольнив ці позовні вимоги. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст.ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обовязковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також надання оцінки всім доводам сторін у справі, що також є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Отже, неповно зясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суд допустив порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до передчасного висновку в частині позовних вимог про визнання оспорюваного ОСОБА_2, який став власником спірної земельної ділянки в порядку спадкування, договору оренди земельної ділянки, що належала спадкодавцю ОСОБА_3, який помер 30 листопада 2014 року, укладеному останнім з відповідачем СТОВ "Славутич" від 02 жовтня 2014 року, зареєстрованого ОСОБА_5 службою Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області 02 жовтня 2014 року, номер запису 7197118, а також зобов'язання скасування державної реєстрації вказаного договору оренди і повернення земельної ділянки.

Посилаючись в обгрунтування своїх вимог на те, що договір оренди земельної ділянки ОСОБА_3 не підписував, позивач ОСОБА_2 зобовязаний довести те, що підпис в договорі оренди не належить ОСОБА_3, який помер 30 листопада 2014 року.

При цьому в ч. 2 ст. 218 ЦК України визначено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду у таких справах не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Зазначене положення закону розяснено судам також і в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Як убачається з матеріалів справи, позивач та його представник у суді першої інстанції заявляли клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, яке ухвалою суду від 11.07.2016 року було частково задоволено (а.с.107-109 т. 1). Проте, в подальшому, надали висновок спеціаліста Науково-дослідної лабораторії експертних досліджень ПП «Агенція 007» № 55 від 01 вересня 2016 року (а.с. 142-169 т. 1) і відмовились від проведення судової експертизи, тому суд першої інстанції скасував свою ухвалу про призначення судово-почеркознавчої експертизи (а.с.171-172 т. 1).

Пославшись в обґрунтування своїх висновків на наданий позивачем висновок спеціаліста, суд першої інстанції не врахував, що оригінали оспорюваного договору, що знаходились у відповідача та в реєстраціній справі ОСОБА_5 служби Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області № 8381882 щодо реєстрації договору оренди землі ОСОБА_3 не досліджувались. Як зазначив у висновку спеціаліст, предметом дослідження були документи з технічним зображенням (копії) із задовільною якістю зображення, на яких ознак монтажу та змін першочергового змісту документів не встановлено (а.с.147 т. 1).

Суд, поклавши в основу судового рішення зазначений вище висновок спеціаліста, який не містить висновку щодо справжності підпису орендодавця на оригіналах договору оренди, що зберігається у орендаря та в реєстраційній справі, дійшов висновку про задоволення позову до СТОВ "Славутич", вважаючи вимоги ОСОБА_2 доведеними, при цьому не врахував, що перевірка належності підпису особі не може підтверджуватись будь-якими засобами доказування (ст. 59 ЦПК України), а встановлення зазначеної обставини потребує спеціальних знань.

У порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи, суд не розяснив сторонам право заявити клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань.

Відповідно до статті 303 ЦПК апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

Одним із доводів апеляційної скарги зазначено те, що суд першої інстанції після дослідження наданого позивачем висновку спеціаліста про те, що оспорюваний договір оренди не підписаний орендодавцем ОСОБА_3, не вирішив питання про необхідність проведення судової почеркознавчої експертизи, що призвело до неправильного вирішення спору, тому при розгляді справи у суді апеляційної інстанції на підставі частини 2 статті 303 ЦПК України задоволено клопотання представника відповідача про проведення вказаної експертизи.

За змістом пункту 6 частини третьої статті 295, частини другої статті 303 та пункту 1 частини першої статті 309 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини третьої статті 27 ЦПК щодо зобов'язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов'язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Дослідження доказів провадиться, зокрема, якщо вони не досліджені судом унаслідок процесуальних порушень.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно із частиною 1 статті 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Перевірка належності підпису особі не може підтверджуватись будь-якими засобами доказування, а встановлення зазначеної обставини потребує спеціальних знань.

Статтею 143 ЦПК України визначено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

З метою дотримання принципів цивільного судочинства щодо змагальності, всебічності та повноти розгляду справи колегія суддів призначила судову почеркознавчу експертизу для дослідження підпису в графі «орендодавець» у договорі оренди землі без/№ від 02 жовтня 2014 року, укладеному між СТОВ "Славутич" та ОСОБА_3,який помер 30 листопада 2014 року, у примірниках наданих представником відповідача та ОСОБА_5 службою Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області.

Згідно висновків судового експерта № 17-144 судово-почеркознавчої експертизи від 22.03.2017 року (а.с. 121-125 т. 2): підписи від імені ОСОБА_3 у договорі оренди землі без номеру від 02.10.2014, укладеному між ОСОБА_3 та СТОВ "Славутич", щодо передачі земельної ділянки, загальною площею 5,97 га, який міститься з лицевої сторони 3-го аркуша в графі "Орендодавець ---"(оригінал у матеріалах даної цивільної справи а.с. 38-40 т. 2), та у договорі оренди землі без номеру та без дати, укладеному між ОСОБА_3 та СТОВ "Славутич", щодо передачі земельної ділянки, загальною площею 5,97 га, який міститься з лицевої сторони 3-го аркуша в графі "Орендодавець---",(оригінал знаходиться у реєстраційній справі ОСОБА_5 служби Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області № 8381882 щодо реєстрації договору оренди землі ОСОБА_3М.), виконані самим ОСОБА_3.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_3, який помер 30 листопада 2014 року не підписував оспорюваний договір оренди земельної ділянки, укладений зі СТОВ "Славутич", державна реєстрація якого відбулася 2 жовтня 2014 року, на підставі якого відповідач користується спірною земельною ділянкою, не знайшли свого підтвердження за недоведеністю того факту, що підпис в договорі оренди не належить ОСОБА_3.

Вказані вище обставини свідчать про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що у свою чергу призвело до неправильного вирішення спору в частині позовних вимог ОСОБА_2 до СТОВ «Славутич» про визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації договору оренди землі і витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Висновки щодо зазначених позивачем обставин, які суд вважав встановленими, грунтуються на доказах, які досліджені із порушенням установленого порядку. Зобов'язання щодо скасування державної реєстрації оспорюваного договору оренди землі судом безпідставно покладено на Маловисківську районну державну адміністрацію, яка не притягувалась до участі у справі як відповідач, а брала участь лише як третя особа без самостійних вимог. Тому рішення суду про задоволення позову у вказаній частині не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_2 за їх недоведеністю та безпідставністю.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не спростовується доводами апеляційної скарги СТОВ «Славутич», не оскаржується іншими сторонами і особами, яких воно стосується, тому не підлягає зміні або скасуванню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 318, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Славутич» задовольнити.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до СТОВ «Славутич» про визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації договору оренди землі і витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до СТОВ «Славутич» про визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації договору оренди землі і витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння відмовити.

В решті судове рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з наступного дня.

Головуючий суддя:

Судді: