Ухвала

іменем україни

20 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ситнік О.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: служба у справах дітей Луцької міської ради, відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому, про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способів участі у вихованні дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Волинської області від 16 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 22 вересня 2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, від якого мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 9 вересня 2015 року, яке набрало законної сили 22 вересня 2015 року, шлюб між ними було розірвано.

Після розірвання шлюбу, дитина залишилася проживати разом із матір'ю, яка стала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.

У зв'язку з цим 15 січня 2016 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у вихованні, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фокіною А.Б., за реєстровим № 53.

Позивач зазначав, що протягом січня, лютого 2016 року договір виконувався сторонами належним чином, однак 20 березня 2016 року після конфліктної ситуації, спровокованої ОСОБА_5, остання позбавила його права брати участь у вихованні сина у встановлений договором спосіб та без її присутності.

У той же час, пунктом 2.2. договору встановлено, що батько має право розірвати даний договір в односторонньому порядку шляхом надіслання матері письмового повідомлення у випадку порушення матір'ю умов пунктів 1.2.-1.6. розділу 1 договору. У такому випадку визначення розміру витрат на утримання дитини та вирішення питання щодо участі батька у вихованні дитини буде вирішуватися у судовому порядку з урахуванням інтересів дитини.

Він направляв відповідачу письмове повідомлення про розірвання договору від 15 січня 2016 року в односторонньому порядку, і остання його отримала.

Позивач ОСОБА_4 просив суд усунути йому перешкоди у спілкуванні та у вихованні сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом зобов'язання ОСОБА_5 не чинити перешкоди в особистому спілкуванні з дитиною та визначити наступний порядок у вихованні сина та у спілкуванні: батько має право не менше ніж двічі на місяць проводити з дитиною вихідні дні (суботу та неділю) за місцем свого проживання, з дідом, бабою, з іншими членами сім'ї та родичами, з правом відвідувань місць загального відпочинку у м. Луцьку та м. Рівному, без присутності матері дитини, а саме: батько проводить вихідні дні з дитиною кожну першу та третю неділю місяця; при цьому батько самостійно забирає дитину з помешкання матері у п'ятницю ввечері не пізніше 21 год. 00 хв. та зобов'язується повернути дитину в неділю в помешкання матері не раніше 19 год. 00 хв., але не пізніше 21 год. 00 хв.; мати зобов'язана надати дитині всі необхідні для проведення вихідних днів речі (одяг, іграшки, підручники, тощо); батько має право на три додаткові дні кожного місяця для особистого побачення з дитиною, але обов'язково з врахуванням інтересів дитини та без відриву її від навчального процесу, спортивних секцій чи інших заходів виховного характеру. При цьому він завчасно за день до настання відповідного додаткового дня повідомляє матір про відповідний намір; батько має право особисто, без присутності матері, перебувати з дитиною не менш ніж 30 днів поспіль будь-якого літнього місяця календарного року щорічно з правом виїзду за межі місця проживання дитини до санаторно-курортних зон України з попереднім повідомленням про це матір дитини не менш ніж за місяць; батько має право особисто, без присутності матері, щорічно перебувати з дитиною протягом семи днів в період 1 по 15 січня з попереднім повідомленням про це матір дитини не менше ніж за місяць; батько має право на спілкування з сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; зобов'язати відповідача ОСОБА_5 в разі настання зміни фактичного місця навчання, проживання, перебування сина, повідомити його про це на наступний день з дня настання таких обставин.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 16 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про часткове задоволення позову ОСОБА_4 Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у спілкуванні із сином ОСОБА_6 та у його вихованні. Визначено наступний порядок участі батька ОСОБА_4 у вихованні та у вільному спілкуванні із сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: у 1 та 3 тиждень місяця у суботу та неділю; 3 додаткові дні кожного місяця для особистого спілкування з дитиною; 30 днів у літній період для оздоровлення дитини.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржуване у справі судове рішення, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 в частині зобов'язання відповідача не чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні сина. Разом із цим суд визначив порядок участі позивача у вихованні та у вільному спілкуванні із дитиною.

Такий висновок апеляційного суду відповідає вимогам закону.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 16 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік

Колегія суддів: