Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 497/666/16-ц
Номер провадження: 2/511/256/17
24 квітня 2017 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Теренчук Ж. В.,
при секретарі - Ніколас С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 про захист авторських прав,
Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 19.07.2016 року відповідача ОСОБА_3 замінено на належного відповідача - ОСОБА_2.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не вказала, заяв про відкладення розгляду справи та заперечень на позовну заяву до суду не надходило. На підставі ч.5 ст.74 ЦПК України відповідач викликався поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, тобто про час та місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином.
В порядку ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та згоди представника позивача.
В порядку ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.
Згідно ч.1 ст.418 Цивільного Кодексу України (надалі ЦК України) право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.
Відповідно до ч.1 ст. 421 ЦК України суб'єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об'єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору.
Згідно ч.1 ст.422 ЦК України право інтелектуальної власності виникає (набувається) з підстав, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором.
Відповідно до абз.2 ст.1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» від 23.12.1993№ 3792-XII (надалі Закон №3792) автор - це фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. Згідно ч.2, абз. 4 ч.5 ст.11 цього ж закону авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Про реєстрацію авторського права на твір Установою видається свідоцтво. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом, як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства), (частина 1 статті 11 ЗУ «Про авторське право і суміжні права»).
Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного суду України від 04 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» по вказаній категорії справ позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або суміжних прав), факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимог виплати компенсації), якщо вона завдана та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства (частина перша статті 435 ЦК, статті 11 Закону №3792). Зокрема первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого, автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом , який ідентифікує автора.
Так судом встановлено, що з 2000 року ОСОБА_1 займається образотворчим мистецтвом та є художницею. Своєю творчою працею вона створила твори образотворчого мистецтва, що підтверджується нотаріально засвідчені Афідевіт-заяви з каталогами робіт художниці ОСОБА_1, у яких зібрані фотографічні знімки творів. Це зареєстровані роботи художниці ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, які видані Державною службою інтелектуальної власності України. Авторство Позивача підтверджується підписом останньої на оригінальному примірнику твору, а саме у нижньому лівому куті картини зазначено: ОСОБА_1
З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що у 2008 році ОСОБА_1 створила твір образотворчого мистецтва, а саме картину під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.18). На підтвердження права на вказану картину позивачкою надано нотаріально посвідчена 02.12.2014 року Афідевіт-заява, до якої ОСОБА_1 додано каталог її робіт на 146 аркушах, у якому зібрані фотографічні знімки творів образотворчого мистецтва, які створені нею у 2008 році власною творчою працею, зареєстрована в реєстрі за НОМЕР_7 (а.с.16). Авторством права позивачки на вказаний твір підтверджується також її підписом на вказаній картині (а.с.18).
У 2010 році ОСОБА_1 створила твір образотворчого мистецтва, а саме картину під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4»(а.с.23). На підтвердження права на вказану картину позивачкою надано нотаріально посвідчена 02.12.2014 року Афідевіт-заява, до якої ОСОБА_1 додано каталог її робіт на 60 аркушах, у якому зібрані фотографічні знімки творів образотворчого мистецтва, які створені нею у 2010 році власною творчою працею, зареєстрована в реєстрі за НОМЕР_8 (а.с.21). Авторством права позивачки на вказаний твір підтверджується також її підписом на вказаній картині (а.с.23).
У 2011 році ОСОБА_1 створила твір образотворчого мистецтва, а саме картину під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_6». На підтвердження права на вказану картину позивачкою надано нотаріально посвідчена 02.12.2014 року Афідевіт-заява, до якої ОСОБА_1 додано каталог її робіт на 38 аркушах, у якому зібрані фотографічні знімки творів образотворчого мистецтва, які створені нею у 2011 році власною творчою працею, зареєстрована в реєстрі за НОМЕР_9 (а.с.24). Авторством права позивачки на вказаний твір підтверджується також її підписом на вказаній картині (а.с.37).
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що у Позивача наявні авторські права на зазначені твори.
Далі судом встановлено факт порушення авторських прав ОСОБА_1 відповідачем при наступних обставинах.
28.11.2015 року в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, де здійснює господарську діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_2, був зафіксований факт розповсюдження контрафактних товарів, виготовлених з використанням об'єктів авторських прав ОСОБА_1, шляхом їх реалізації, а саме обкладинки до паспорту, де незаконно зображена робота ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_4», що підтверджується накладною на реалізацію товару НОМЕР_10, квитанцією про оплату товару банківською карткою та відеофіксацією вказаних дій.
Далі, 24.12.2015 року в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, де здійснює господарську діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_2, був зафіксований факт розповсюдження контрафактних товарів, виготовлених з використанням об'єктів авторських прав ОСОБА_1, шляхом їх реалізації, а саме обкладинки до паспорту, костера панорами, де незаконно зображена робота ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_7 та «ІНФОРМАЦІЯ_6», що підтверджується накладною на реалізацію товару НОМЕР_11 від 24.12.2015 року, квитанцією про оплату товару банківською карткою та відеофіксацією вказаних дій.
Із наданих суду накладних про реалізацію товару вбачається, що станом на 28.11.2015 року, 24.12.2015 року ФОП ОСОБА_2, код ЗКПО НОМЕР_1 вів господарську діяльність, як фізична особа-підприємець в КП «Бонтон 1» (а.с.6-7).
Відповідно до пп. 1, 2 ч.1 ст.424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є право на використання об'єкта права інтелектуальної власності, виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності.
Згідно ст.15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право), яке дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом. Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти розповсюдження творів шляхом першого продажу, відчуження іншим способом або шляхом здавання в майновий найм чи у прокат та шляхом іншої передачі до першого продажу примірників твору.
Позивач в позові вказувала, що вона не надавала дозволу відповідачу ФОП ОСОБА_2 на розповсюдження її творів.
Відповідно до пп. «б» ч. 1 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» розповсюдження контрафактних примірників творів (в тому числі комп'ютерних програм баз даних), фонограм і програм організації мовлення є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту. Особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.
Відповідно до п.43 постанови Пленуму Верховного суду України від 04 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» під контрафактними примірниками товару, фонограм, відеограма розуміються примірники об'єктів авторського права і (або) суміжних прав, які виготовлені, відтворені, опубліковані і (або) розповсюджені з порушенням авторського права і (або) суміжних прав.
Тому судом на підставі наданих доказів встановлено факт розповсюдження контрафактних примірників творів ОСОБА_1 з боку відповідача ОСОБА_2 28.11.2015 року, 24.12.2015 року з порушенням її авторських прав.
Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного суду України від 04 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону №3792 при використанні ним об'єкту авторського права і (або суміжних прав), а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК).
Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, досліджених судом обставин не спростував, суд на підставі ст. 60 ЦПК України приймає рішення на підставі наявних у справі доказів, наданих позивачем.
Оскільки встановлено порушення авторських прав позивача ОСОБА_1, то вони підлягають судовому захисту у встановлений законом спосіб.
Так відповідно до пп. «г» абз.2 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.
Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.432 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу. Суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до абз.2 п.42 постанови Пленуму ВСУ від 04 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» при вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.
З огляду на вищевикладене, та приймаючи до уваги, що в судовому засіданні був встановлений факт порушення відповідачем майнових прав позивача, що виразився у розповсюдженні контрафактної продукції із зображенням творів ОСОБА_1, права на які належать позивачу, суд приходить до висновку, що у позивачки наявне право на стягнення з відповідача компенсації на її користь.
Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо розміру компенсації та її обґрунтування, приходить до висновку, що вона є адекватною допущеному правопорушенню, знаходиться в межах розміру, встановленого законом і складає мінімальний розмір такої компенсації за кожним фактом порушення.
Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати понесені позивачем (а.с.1) покласти на відповідача в розмірі 551 грн 20 коп.
Відповідно до абз.3 пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на момент подання позову, сума судового збору необхідна до сплати за вказаний позов становила 551 грн 20 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 418, 422, 424, 432, 440, 443 ЦК України, ст.ст. 1, 11, 50, 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» від 23.12.1993№ 3792-XII, п.12, 42, 43, 44, 45 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 про захист авторських прав, - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, ІПН НОМЕР_3) витрати по сплаті судового збору у сумі 551,20 грн.
Заочне рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.ст.223, 233 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення також може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Суддя Ж. В. Теренчук