АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Станішевській Б.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Кузьменко М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дарницького району м. Києва» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дарницького району м. Києва», третя особа - ОСОБА_4 про звільнення з роботи незаконним та поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дарницького району м. Києва», 3 особа - ОСОБА_4 про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним та поновлення на роботі.

Позивачка зазначала, що з 01 серпня 2016 року вона була прийнята на посаду лікаря загальної практики-сімейний лікар в Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дарницького району м. Києва»; 31 жовтня 2016 року вона дізналась про те, що на підставі наказу відповідача від 30 вересня 2016 року про припинення трудового договору №23 її було звільнено з займаної посади за прогул без поважних причин - згідно п.4 ст.40 КЗпП України.

Вважаючи, що під час її звільнення були грубо порушені її права, звільнення відбулось з порушенням норм чинного законодавства, позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити рішення, яким - визнати незаконним звільнення ОСОБА_3 та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дарницького району м. Києва» №23 від 28 жовтня 2016 року про звільнення ОСОБА_3; поновити ОСОБА_3 на посаді лікаря загальної практики-сімейний лікар Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дарницького району м. Києва"

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року позов задоволено.

Визнано наказ №23 від 28 жовтня 2016 року про звільнення ОСОБА_3 з посади лікаря загальної практики - сімейний лікар Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дарницького району м. Києва» з 30 вересня 2016 року року згідно п.4 ст.40 КЗпП України (за прогули без поважних причин) - незаконним.

Поновлено ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на посаді лікаря загальної практики - сімейний лікар Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дарницького району м. Києва» з 30 вересня 2016 року.

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико- санітарної допомоги №1 Дарницького району м. Києва» (код 03568132) на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, директор Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дарницького району м. Києва» - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи.

В судовому засіданні представник відповідача - Кузьменко М.Ю. апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що згідно наказу КНП ЦПСМД № 1 Дарницького району м.Києва № 17 від 1 серпня 2014 року ОСОБА_3 прийнята на роботу з 1 серпня 2014 року на посаду лікар-інтерн зі спеціальністю «загальна практика- сімейна медицина», робота -основна, трудовий договір - безстроковий.

Працевлаштування ОСОБА_3 відбулось на підставі наказу № 842/к від 11 липня 2014 року Департаменту охорони здоров»я Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), згідно якого термін працевлаштування на посаду лікаря-інтерна було встановлено з 1 серпня 2014 року по 1 серпня 2016 року; після закінчення інтернатури ОСОБА_3 підлягала переведенню на посаду лікаря загальної практики - сімейного лікаря КНП ЦПМСД № 1 Дарницького району м.Києва.

Згідно наказу № 75 від 1 серпня 2016 року позивачка ОСОБА_3 переведена з посади лікаря-інтерна на 1,0 ставки лікаря загальної практики - сімейного лікаря в амбулаторію № 2 з 1 серпня 2016 року; цим же наказом позивачці довзовлено відпустку без збереження заробітної плати на 15 к.д. з 1 серпня 2016 року по 15 серпня 2016 року за сімейними обставинами.

Згідно наказу № 85 від 16 серпня 2016 року ОСОБА_3 надано щорічну відпустку на 22 к.д. - з 16 серпня 2016 року по 7 вересня 2016 року; наказом № 92 від 8 вересня 2016 року ОСОБА_3 надано щорічну відпустку на 9 к.д. - з 8 вересня 2016 року по 16 вересня 2016 року.

Справа № 753/22185/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9057/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
Згідно наданої відповідачем копії листка непрацездатності - відповідальною особою відповідача було заповнено, що працівник став до роботи 30 вересня 2016 року, тото позивачкою особисто цей документ був зданий до бухгалтерії відповідача, з подальшою відповідною оплатою працівникові періоду тимчасової непрацездатності.

З табелю обліку робочогоу часу за вересень 2016 року вбачається, що ОСОБА_3 30 вересня 2016 року відсутня на роботі з нез»ясованих причин.

Згідно наказу № 23 від 28 жовтня 2016 року КНП ЦПМСД № 1 Дарницького району м.Києва ОСОБА_3 звільнено з 30 вересня 2016 року з посади лікаря загальної практики - сімейний лікар амбулаторії № 2 «за прогули без поважних причин п.4 ст.40 КЗпП України» з утриманням за 26 календарних днів, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого часу.

Позивачка ОСОБА_3 зверталась за допомогою до лікаря 30 вересня 2016 року та 28 жовтня 2016 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка ОСОБА_3 не була під розписку ознайомлена з наказом про переведення її на посаду лікаря загальної практики- сімейного лікаря в амбулаторію № 2 після закінчення інтернатури, з визначенням її місця роботи; була звільнена з посади наказом № 23 від 28 жовтня 2016 року - з 30 вересня 2016 року без погодження з Департаментом охорони здоров»я Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), наказом якого (Департаменту) вона була зарахована на роботу як молодий спеціаліст ( після закінчення навчання у Національному медичному університеті імені О.О.Богомольця); за встановлених обставин (надання відпусток та хвороба позивача) відповідачем фактично не встановлено факту вчинення прогулу без поважних причин, адже відповідачем не було зажадано від позивачки письмових пояснень щодо причини відсутності її на роботі; при цьому акту про відмову у наданні таких пояснень у матеріалах справи не має.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та грунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Суд першої інстанції, виходячи з конкретних обставин, дійшов вірного висновку про те, що звільнення позивачки мало місце із порушенням процедури звільнення та з порушенням трудового законодавства, оскільки факт вчинення позивачкою ОСОБА_3 прогулу 30 вересня 2016 року ( відсутність на роботі без поважних причин) є не доведеним.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_3 після 30 вересня 2016 року і до винесення наказу про звільнення ( 28 жовтня 2016 року) на роботу не виходила без поважних причин не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зі змісту наказу слідує, що ОСОБА_3 була звільнена лише за прогул, вчинений 30 вересня 2016 року.

Законодавством не визначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин. Тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази з числа передбачених ст..57 ЦПК України. При цьому відсутність працівника за станом здоров»я може підтверджуватися не тільки листком непрацездатності чи довідкою медичної установи, а й показами свідків та іншими доказами.

Отже, суд першої інстанції, взявши до уваги довідку сімейного лікаря від 30 вересня 2016 року, якою підтверджується звернення ОСОБА_3 до лікаря у цей день, дійшов вірного висновку, що підстави вважати, що ОСОБА_3 вчинила прогул 30 вересня 2016 року відсутні. Крім того, судом установлено та не заперечується представником відповідача, що ОСОБА_3 зранку 30 вересня 2016 року була на роботі.

Відповідно до ст..149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з»ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмової пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов»язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами ( правова позиція, висловлена Верховним Судом України у справі № 6-2801цс15 від 19 жовтня 2016 року)

Оскільки факт порушення ОСОБА_3 трудової дисципліни не підтверджений представленими доказами, неодержання відповідачем від позивача пояснення є підставою для скасування наказу про звільнення.

Враховуючи наведене, рішення Дарницького районного суду м.Києва від 14 червня 2017 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дарницького району м. Києва» - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: