Справа №162/414/17
Номер провадження 2-з/162/3/2017
УХВАЛА

28 квітня 2017 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гладіч Н.І.,

за участю секретаря Пилипчук Р.М.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на земельну ділянку площею 0,25 га, яка розташована в с. Залаззя, вул. Першотравнева, 27-Б Любешівського району Волинської області та зареєстрована за ОСОБА_2, а також заборонити ОСОБА_2 здійснювати будівництво житлового будинку, господарських будівель, споруд та інших обєктів нерухомого майна, вчиняти будь-які інші дії на вказаній земельній ділянці.

Позивач ОСОБА_1 в заяві про забезпечення позову зазначив причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов та надав відповідні докази існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, в тому числі і до подання позовної заяви, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться в майбутньому утрудненим чи неможливим.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Як убачається із заяви та доданих до неї матеріалів, предметом позову є вимоги визнання недійсним правовстановлюючого документу на земельну ділянку ОСОБА_2 та витребування земельної ділянки із його володіння, оскільки спірна земельна ділянка з 2004 року перебуває у користуванні позивача ОСОБА_1, на ній він відповідно до виготовленого будівельного паспорта збудував житловий будинок та господарські будівлі.

З висновку № 518 від 23.03.2017 року, складеного інспектором Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області за наслідками перевірки заяви ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_2 має намір приватизувати земельну ділянку, частина якої перебуває у володінні ОСОБА_1

З висновку № 611 від 05.04.2017 року, складеного начальником сектору превенції Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області за наслідками перевірки заяви ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_2 здійснив демонтаж паркану, належного ОСОБА_1, встановивши свій паркан, крім того, вбачається, що у ОСОБА_1 та у ОСОБА_2 є наявні документи на право користування земельними ділянками, частини яких накладаються одна на одну, з приводу чого постійно виникають спори. У висновку зазначено, що у ОСОБА_1 та у ОСОБА_2 наявні рішення Залаззівської сільської ради Любешівського району про виділення у власність земельних ділянок під будівництво, в натурі частини яких накладаються одна на одну.

З пояснень ОСОБА_2, даних під час перевірки вбачається, що він оформив право власності на частину спірної земельної ділянки 03.01.2017 року на підставі рішення Залаззівської сільської ради Любешівського району № 8/23 від 12.06.2016 року.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_2 зорав частину земельної ділянки, яка перебувала у його користуванні та завіз на неї пісок і щебінь, що свідчить про намір її забудувати.

Отже між сторонами дійсно виник спір про право на спірну земельну ділянку та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Оскільки встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, частина якої перебуває у володінні ОСОБА_1 і з приводу чого виник спір, існує ймовірність того, що ОСОБА_2 може відчужити земельну ділянку шляхом укладення угод з іншими особами.

Крім того, під час розгляду заяви встановлені обставини, які свідчать про намір ОСОБА_2 проводити забудову спірної земельної ділянки.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, види забезпечення позову, про які просить ОСОБА_1 є співмірними з позовними вимогами, з якими він має намір звернутись до суду, а тому заява про забезпечення позову підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.151, 152, 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку площею 0,25 га, яка розташована в с. Залаззя, вул. Першотравнева, 27-Б Любешівського району Волинської області, та зареєстрована за ОСОБА_2.

Заборонити ОСОБА_2 здійснювати будівництво житлового будинку, господарських будівель, споруд та інших обєктів нерухомого майна, вчиняти будь-які інші дії на земельній ділянці, яка розташована в с. Залаззя, вул. Першотравнева, 27-Б Любешівського району Волинської області.

Роз"яснити ОСОБА_1, що відповідно до ч. 5 ст. 151 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом трьох днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Любешівський районний суд протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали, а особою, яка не брала участі у справі - з дня отримання нею копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий: