Справа № 343/1816/15-ц
Провадження № 22-ц/779/873/2017
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Васильковського В.М.

Секретаря: Шемрай Н.Б.

сторін: представника позивачки ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідачки ОСОБА_4, ОСОБА_5, прндставника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про повернення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду від 11 квітня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

27.08.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом посилаючись на те, що 08 січня 2013 року згідно до письмової розписки вона позичила гроші ОСОБА_4 в розмірі 50 000 доларів США для придбання будівельних матеріалів на проведення ремонту в квартирі в АДРЕСА_5. Зазначені гроші відповідач зобов'язувалася повернути до 30.07.2015 року.

20 січня 2014 року згідно до письмової розписки вона позичила гроші ОСОБА_4 в розмірі 30 000 доларів США для погашення банківського кредиту в АТ "ОТП Банк", який було отримано ОСОБА_6 для придбання квартири в АДРЕСА_5. Зазначені гроші відповідач зобов'язувався повернути до 30.07.2015 року.

Всього борг складає 80 000 доларів США.

На даний час, ОСОБА_4, кошти їй не повернула. Крім цього, згідно до рішення Долинського районного суду від 22.06.2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано.

Факт підписання відповідачкою розписки свідчить про отримання позичальником всієї грошової суми.

Кошти ОСОБА_4 були отримані в період знаходження у шлюбі та для ремонту квартири у м. Львів і для погашення банківської заборгованості за кредитним договором, який було укладено для придбання зазначеної квартири.

Що стосується виникнення обов'язку щодо саме двох відповідачів з даного договору позики, то слід зазначити наступне:

В даних правовідносинах слід керуватись нормами цивільного (ст.ст.203,204,215 ЦК України), так і сімейного законодавства (ст.65 СК України), а також факту використання майна (коштів) в інтересах сім'ї.

Відповідно до змісту ст.65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружися в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Приймаючи до уваги, що договори позики ОСОБА_4, були укладені в інтересах сім'ї, та за ними відбувся факт передачі грошей, то і у ОСОБА_6, також виникає обов'язок, щодо погашення зазначеного боргу. За таких обставин, за двома договорами позики сума боргу складає 80000 доларів США , що в еквіваленті до національної валюти складає 1 809 600 грн.

З врахуванням того, що шлюб між відповідачами розірвано, з кожного з відповідачів слід стягнути по 904 800 грн.

Просила задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідачів на її користь по 904 800 грн та судові витрати.

07.04.2017 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про зменшення позовних вимог. Просила стягнути на її користь з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 по 677 950 грн., судові витрати по справі та витрати за надання правової допомоги.

10.04.2017 року ОСОБА_2 подала заяву про залишення без розгляду позовної вимоги в частині стягнення боргу згідно договору позики та розписки від 20.01.2014 року в сумі 30 000 доларів США.

Ухвалою Долинського районного суду від 10.04.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в частині стягнення боргу, згідно договору позики та розписки від 20.01.2014 року в сумі 30 000 доларів США - залишено без розгляду.

Рішенням Долинського районного суду від 11.04.2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 677 950 гривень суму боргу за борговою розпискою від 08.01.2013року .

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1 827 гривень сплаченого судового збору.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про стягнення на її користь коштів в розмірі 677 950 гривень, суму боргу за борговою розпискою від 08.01.2013 року - відмовлено.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 18 849 гривень 60 коп. витрат за проведення судової технічно-почеркознавчої експертизи згідно квитанцій №11878F1804 від 24.03.2016р. та № від 24.03.2016р.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення суду в частині відмови у стягненні боргу зі ОСОБА_6 підлягає до скасування у зв'язку з порушенням ч.4 ст.65 СК України, ст.368 ЦК України, ст.ст.60, 212-214 ЦПК України.

Суд за формальними ознаками вирішив, що помилкове зазначення ОСОБА_4 в письмовій розписці адреси квартири АДРЕСА_1 свідчить, що ОСОБА_4 не могла позичені кошти витратити на потреби сім'ї. При цьому, один і той же доказ суд в своєму рішенні оцінив по різному. Так, в частині стягнення боргу з останньої суд повважав письмову розписку від 08.01.2013 року належним та допустимим доказом, а в частині стягнення з ОСОБА_6 - неналежним та недопустимим доказом.

На інший доказ, як на підставу для відмови у позові, суд послався на інформаційну довідку, що квартира АДРЕСА_1 належить іншій особі. Зазначає, що з моменту одруження відповідачів та позики коштів пройшло тільки два місяці і ОСОБА_4 могли помилятись в точній адресі будинка.

При цьому, всупереч вимогам ст.ст.60, 212-214 ЦПК України, суд не взяв до уваги інші докази, які в сукупності свідчать, що позичені кошти ОСОБА_4 були витрачені в інтересах сім'ї

Зазначає, що відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що кошти, отримані ОСОБА_4, були позичені в період шлюбу за договором позики та витрачені для ремонту квартири та для погашення кредиту, за який було придбано житло. Таким чином вважає, що якщо одним з подружжя укладено договір в інтересаї сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох їз подружжя.

Вказала, що за ухвалою суду було витребувано кредитну справу за договором від 20.03.2012 року, укладеного між ОСОБА_6 та "ОТП Банк". Згідно довідки Банку, зазначений кредит було достроково погашено в 2014 році, тобто в період знаходження відповідачів у шлюбі.

З досліджених письмових доказів вбачається, що ОСОБА_6 не міг сам провести за два роки ремонт в новозбудованій квартирі площею 158 кв.м. та одночасно погасити кредит одним платежем сумою 30 000 доларів США. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач мав доходи, щоб погасити кредит та провести ремонт.

Просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким стягнути на її користь із ОСОБА_6 677950 гривень і судові витрати по справі.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 08.01.2013р. (а.с.6 т.1) ОСОБА_4 взяла в борг в с.Оболоня, Долинського району 50 тисяч доларів з метою придбання будівельних матеріалів та проведення ремонту квартири за адресою АДРЕСА_1. Кошти зобов'язується повернути громадянці ОСОБА_2 в термін до 30 липня 2015 року.

Із змісту боргової розписки вбачається, що сторони (ОСОБА_4 та ОСОБА_2) фактично погодили всі істотні умови, як це передбачено в ст. 207 ЦК України і це узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України.

Як встановлено в судовому засіданні умови договору позики відповідачка ОСОБА_4 на час розгляду справи судом не виконала.

Згідно заяви про зменшення позовних вимог основна сума боргу становить 50 000 доларів США, що станом на 06.04.2017 року згідно офіційного курсу НБУ України становить 1 355 900 грн.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Ч.2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Ст.526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Представник відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5 не заперечив, що суму позики ОСОБА_4 своєчасно не повернула, визнав позовні вимоги в частині стягнення з Відповідачки на користь позивачки ОСОБА_2 грошей в сумі 677 950 грн.

При таких обставинах суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов в частині вимог до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за борговою розпискою від 08.01.2013 року в межах позовних вимог в сумі 677 950 грн є обгрунтованим та підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина 4 статті 65 СК України).

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з 15.09.2012 року по 22.06.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Долинського районного суду від 22.06.2015 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, зареєстрований 15 вересня 2012 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №2219 - розірвано.

Судом встановлено, що 20.03.2012 року відповідач ОСОБА_6 придбав у приватну власність нерухоме майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_1. Право власності набуто ним на підставі договору купівлі-продажу Р.№1839 від 20.03.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячук О.А. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію 20.03.2012р., що підтверджується копією інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна ( а.с.163-164 т.1). Право власності за вказаною квартирою на даний час зареєстровано за ОСОБА_9.

Для придбання цієї квартири між ОСОБА_6 та ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір 600/12592/12 від 20 березня 2012 року на суму 350 000 гривень (а.с.138-143 т.1).

Того ж дня для забезпечення кредитного договору між ОСОБА_6 та ПАТ «ОТП Банк» було укладено Іпотечний договір № 600/12592/12, за яким предметом іпотеки виступала придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.144-149т.1).

Повідомлення ПАТ «ОТП Банк» за вих.№600-01-5/622 від 03.12.2015 року свідчить про те, що кредит по якому предметом іпотеки являється квартира АДРЕСА_1 погашено в повному обсязі (а.с.137 т.1).

Таким чином, вищезазначене нерухоме майно у відповідності до ч.1 ст. 57 СК України являється особистою приватною власністю ОСОБА_6, оскільки набуте ним до шлюбу.

У відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.110 т.1) квартира за адресою, яка вказана в розписці від 08.01.2013р., - АДРЕСА_1, належить ОСОБА_10, а не ОСОБА_6, відповідачу по справі.

Відповідно висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 460-463/16-34/464/465/16-32/17391-17405/16-34 від 16 листопада 2016 року ( а.с.198-225т.1)

"1. Записи і підписи у розписках від імені ОСОБА_4, датованих 08.01.2013 та 20.01.2014, виконані кульковими ручками, спорядженими пастами синьо-фіолетового та синього кольору.

2.Підписи у досліджуваних розписках від імені ОСОБА_4, датованих 08.01.2013 та 20.01.2014, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів.

3. Записи у розписках від імені ОСОБА_4, датованих 20.01.2014 та 08.01.2013, виконані не менш ніж двома різними пишучими приладами.

У розписці від імені ОСОБА_4, датованій 20.01.2014, записи ( окрім запису «до 30.07.15 р.») та підпис виконані барвниками, які мають спільну групову належність.

Запис «до 30.07.15 р.» у розписці від імені ОСОБА_4, датованій 20.01.2014, а також записи і підписи у розписці від імені ОСОБА_4, датованій 08.01.2013, виконані барвниками, які мають спільну групову належність.

4. У розписках від імені ОСОБА_4, датованих 08.01.2013 та 20.01.2014, відсутні ознаки штучного зістарювання документів.

5. Рукописний текст в розписці від 8 січня 2013 року , яка починається зі слів «Розписка Я, /ОСОБА_4....» та закінчується 20 січня 2014 р. /підпис/» (за винятком рукописного тексту «до 30.07.15р.») виконано однією особою.

Встановити, чи виконано рукописний текст «до 30.07.15р.», що розташований після тексту «...НОМЕР_1.» та перед «...20 січня 2014р. /підпис/» в розписці від 20 січня 2014 року, тією особою, що виконала рукописні тексти розписок від 08.01.2013 та 20.01.2014 або іншою особою - не вилося можливим, у зв'язку з край обмеженою кількістю в даному рукописному тексті почеркової інформації, яка б характеризувала письмові навички виконавця.

6. Вирішити питання «Чи виконані рукописні тексти в розписках відповідачкою (ОСОБА_4)?», - не виявилося можливим у зв'язку з відсутністю порівняльного почергового матеріалу гр.ОСОБА_4.

7-10. Встановити період часу виконання записів та підписів у розписці від імені ОСОБА_4, датованої 08.01.2013, чи в один період виконані вказані реквізити, а також відповісти на питання, «Чи відповідає дата виготовлення, написання рукописного тексту на розписці від 08 січня 2013 року, даті вказаній у цій розписці, а саме 08 січня 2013 року» не видається можливим у зв'язку з відсутністю відповідних зразків порівняння із штрихами такої ж рецептури, як і у досліджуваних записах та підписах цієї розписки.

11-13. Записи та підпис у розписці від імені ОСОБА_4, датованій 20.01.2014, крім запису «до 30.07.15 р.», виконані в один період часу ймовірно з лютого по квітень 2014 року. Більш точно встановити період виконання записів та підпису у документі не представляється можливим із причини малої кількості наданих зразків порівняння із штрихами такої ж рецептури, як і у досліджуваних записах та підписах.

Встановити період часу виконання запису «до 30.07.15 р.» у розписці від імені ОСОБА_4, датованій 20.01.2014, а також порівняти його з іншими записами та підписом у цій же розписці від імені ОСОБА_4, датованій 20.01.2014, не видається можливим у зв'язку з відсутністю відповідних зразків порівняння із штрихами такої ж рецептури, як і у досліджуваному записі «до 30.07.15 р.».

Дата виготовлення рукописних записів у розписці від імені ОСОБА_4, датованій 20.01.2014 не відповідає вказаній у розписці даті".

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен довести своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього з метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа.

Як вбачається з оригіналу розписки від 08.01.2013р. , ОСОБА_4 взяла в борг у своєї матері ОСОБА_2 50 тисяч доларів США з метою придбання будівельних матеріалів та проведення ремонту квартири за адресою АДРЕСА_1. Жодних доказів того, що відповідач 2- ОСОБА_6 надавав у письмовій чи будь-якій іншій формі згоду на укладення договору позики позивачкою не надано , а судом не здобуто.

Відповідно до частин 2, 3, 4 ст. 65 Сімейного кодексу України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Таким чином, із аналізу зазначених норм права вбачається, що обов'язки для другого з подружжя створюються, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї і наявність письмової згоди одного із подружжя при укладені другим із подружжя договору, який виходить за межі дрібного побутового.

Як вбачається з розписки від 08.01.2013р., вказаний договір позики виходить за межі дрібного побутового. В матеріалах справи відсутня у письмовій чи будь-якій іншій формі згода ОСОБА_6, як другого з подружжя , на укладення вищевказаного договору позики.

Як ствердив в судовому засіданні відповідач ОСОБА_6, йому взагалі небуло відомо про факт укладення даного договору позики його колишньою дружиною ОСОБА_4 і згоди на такий договір він не давав.

При таких обставинах суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 677 950 грн згідно розписки від 08.01.2013 року слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.2, ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі

переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для

зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Долинського районного суду від 11 квітня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: І.В. Бойчук

В.М. Васильковський