Справа № 2-37/12
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді - Колотієвського О.О.,

при секретарі - Клоновій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці скаргу ОСОБА_1 на дії посадових осіб Кременчуцького ВДВС ГТУЮ у Полтавській області, заінтересована особа: ТОВ «Фінансова компанія «Єврокредит», -

В С Т А Н О В И В:

31 травня 2017 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на дії посадових осіб Кременчуцького ВДВС ГТУЮ у Полтавській області, заінтересована особа: ТОВ «Фінансова компанія «Єврокредит».

В своїй скарзі заявник вказував, що Кременчуцьким районним судом Полтавської області було видано Виконавчий лист № 2-37/12 від 05.06.2012 року на підставі рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Автокразбанк» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 149312,09 грн.

По даному Виконавчому листу було відкрите виконавче провадження. На майно належне заявнику, а саме: земельну ділянку , що є предметом іпотеки і 1/2 будинку, що не знаходиться в іпотеці виконавчою службою було накладено арешт.

Протягом чотирьох років це майно не передавалося на реалізацію, причиною цього було те, що земельна ділянка - предмет іпотеки - 1/2 будинку, що розташований на ній не

занесений в іпотеку.

Заявник зазначив, що в рішенні Кременчуцького районного суду від 12.03.2012 року по справі № 2-37/2012 сказано, що «при укладанні договору іпотеки № 119/К5 від 24.03.2008 року з вини ПАТ «Автокразбанк» не виконані вимоги ст.6 Закону України «Про іпотеку», а саме: якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі ( споруди ), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані, що робить неможливим звернення стягнення на іпотечне майно.»

Нещодавно заявник дізнався, що його майно - земельна ділянка і 1/2 будинку, що розташований на ній були виставлені виконавчою службою на реалізацію і це були вже другі торги.

ОСОБА_1 звернувся до виконавчої служби за роз'ясненням про те, за яким виконавчим документом предмет іпотеки був виставлений на торги, що вимагає ст. 33 Закону України «Про іпотеку» і ст. 51 п.7 Закону України «Про виконавче провадження». Але відповіді не отримав.

Також заявнику стало відомо, що державним виконавцем був замінений стягувач на підставі Договору про відступлення права вимоги за кредитом № 2016/14-К від 06.09.2016 року та ухвали Кременчуцького суду від 03.10.2016 року по справі №2-37/12 про заміну сторони виконавчого провадження.

Про факт передачі права вимоги новому кредиторові ОСОБА_1 повідомлено не було, чим порушено вимоги ст.516 ЦК України і ст. 24 Закону України « Про іпотеку». Про те , що було судове засідання по заміні сторони виконавчого провадження заявник теж не знав . Постанов від виконавчої служби не отримував всупереч ст.28 Закону України «Про виконавче провадження». Заявник звертає увагу на те, що у всіх документах вказана адреса його реєстрації, за якою ніхто не проживає.

Тому стверджувати, що заявник був повідомлений відповідно до ст.77 ЦПК України немає підстав , так як у Виконавчому листі вказано адресу реєстрації і адресу проживання .

ОСОБА_1 зазначив, що Ухвала Кременчуцького районного суду від 03.10.2016 р. по справі №2-37/12 про заміну сторони виконавчого провадження могла вступити в закону силу не раніше 08.10.2016 року, а 05.10 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження», де у прикінцевих та перехідних положеннях ст. 121(4) сказано, що сторону виконавчого провадження замінює господарський суд її правонаступником. У ст.25 ГПК України теж зазначається ,що у випадку вибуття однієї із сторін виконавчого провадження господарський суд здійснює заміну її правонаступником. Але виконавча служба на цей факт не звертає уваги.

У Постанові про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження написано, що на підставі Виконавчого листа №2-37/12 від 05.06.2012 року стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» борг у сумі 149312,09 грн. Але за Договором про відступлення права вимоги за кредитом №2016/14 К від 06.09.2016 р. новому кредитору передається Право вимоги на загальну суму 100072,58 грн. Тобто , сума що вказана у Виконавчому листі і сума що має право вимагати новий стягувач різна. Отже, державний виконавець незаконно додав новому стягувачу 49239,51 грн. і виставив майно на реалізацію.

Земельна ділянка (предмет іпотеки) оцінена на суму 121400 грн. ТОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» має право вимоги тільки на 100072,58 грн., інший стягувач - 2748,25грн. Тобто суми вартості земельної ділянки достатньо для покриття боргу стягувачів . Адже , Договір іпотеки не був визнаний недійсним.

Так як сума боргу у Виконавчому листі і сума , що має право вимагати новий стягувач різна, це свідчить про те, що ТОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» не є правонаступником. Адже, Договір про відступлення права вимоги по кредитному договору суперечить положенням ст. ст. 513 ,514 ЦК України.

Не зважаючи на те, що відсутній виконавчий документ на продаж предмета іпотеки, невідповідність сум за Виконавчим листом і Договором про відступлення права вимоги, виконавча служба незаконно додає новому стягувачу 49239,51 грн. і передає майно на реалізацію.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив суд ухвалити рішення, яким:

1. Скасувати Постанову про заміну сторони виконавчого провадження.

2. Скасувати Постанову про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 19.01.2017 року, де зазначено , що стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» борг у сумі 149312,09 грн.

3. Скасувати заявку на реалізацію арештованого майна ОСОБА_1 ( ВП №53261235) на підставі невідповідності документів.

4. Признати торги недійсними.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представники Кременчуцького ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_2, та ОСОБА_3 в судовому засіданні просили відмовити ОСОБА_1 в задоволенні скарги. Крім цього, надали суду заперечення на скаргу, яке обґрунтовували тим, що по-перше, згідно поштового повідомлення, 29.12.2016 року ОСОБА_1 було отримано повідомлення про оцінку належного йому майна (за адресою його фактичного проживання). Тобто, 29.12.2016 року боржнику вже було відомо про оцінку його майна (і, відповідно, про подальшу передачу його на реалізацію), проте оскаржуються дії посадових осіб, спрямовані на виконання рішення тільки 31.05.2017 (дата подачі позовної заяви). З огляду на вищевикладене, боржником пропущено строк для оскарження дій/бездіяльності держвиконавця, визначений ст.385 ЦПК України.

По-друге твердження боржника-скаржника щодо непередавання належного йому майна на реалізацію з причини перебування земельної ділянки в іпотеці та не перебування в ній 1/2 будинку не є вірним. Стягнення на вищевказане майно не зверталось у звязку з чинним на той час пунктом 1 розділу І Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, дійсного на той час, згідно з яким звернення стягнення на земельні ділянки не дозволяється. Також, згідно заяви стягувача за в/п, ТОВ "Фінансова компанія Єврокредит", останній просить звернути стягнення на майно боржника без вимоги звернення стягнення на предмет іпотеки, а зверненні стягнення на майно боржника в загальному порядку, що наразі і здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження.»

По-третє, твердження ОСОБА_1 щодо заміни сторони виконавчого провадження господарським судом не є вірним, оскільки ухвала про заміну сторони ухвалена в рамках цивільного судочинства, згідно тексту ухвали.

Таким чином твердження скаржника є безпідставними та помилковими.

Строк на оскарження постанови про заміну сторони в/п скаржником пропущено, як і строк на оскарження ухвали суду, на підставі якої була винесена постанова та яка направлялась судом в тому числі і на адресу скаржника.

Строк на оскарження постанови про обєднання в/п також пропущено. Також, необхідно наголосити, що така постанова виноситься при наявності на виконанні відділу будь-яких декількох сумових стягнень щодо одного боржника.

Строк на оскарження заявки на реалізацію майна боржника також пропущено, а твердження щодо невідповідності документів не відповідають дійсності.

Визнати торги недійсними наразі неможливо, оскільки згідно останнього повідомлення організатора торгів станом на 14.05.2017 вони не відбулись.

19 червня 2017 року, на адресу суду від ОСОБА_1 надійшло заперечення на заперечення Кременчуцького ВДВС ГТУЮ у Полтавській області, яке обґрунтував тим, що зазначені підстави у Запереченні Кременчуцького районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області не відповідають дійсності.

По-перше, оцінку майна було проведено вже втретє. Перша оцінка була в 2013 році (відповідно повідомлення від 28.08.13 року № 16855), друга оцінка в 2014 році ( відповідно повідомлення від 23.05.14 року № 9883 ) і третя оцінка в 2016 році. Але ні після першої оцінки, ні після другої майно не передавалося на реалізацію. А Тимчасовий порядок реалізації арештованого майна, на яке посилається виконавча служба в 2013 році не діяв.

ОСОБА_1 зазначає, що в Заяві ТОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» від 02.02.2017 року про примусову реалізацію майна боржника зазначено «При особистому зверненні до посадових осіб Кременчуцького районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області встановлено, що належне боржнику майно на реалізацію передаватись не буде у зв'язку з наявністю обтяження (іпотеки) земельної ділянки та відсутністю такого обмеження будинку та як наслідок різним нормативним регулюванням порядку реалізації зазначеного вище майна». Але вже 13.02.2017 року (через 11 днів) була подана Заявка № 1063 на реалізацію арештованого майна.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у відповідності не ст. 50 як зазначено у Запереченні, а відповідно ст. 51 п.7 Закону України «Про виконавче провадження». Тобто повинен бути виконавчий документ у відповідності ст.33 Закону України «Про іпотеку».

Звернення стягнення майна відбувається не в загальному порядку, як зазначено в запереченні Кременчуцького районного ВДВС ГТУЮ, а відповідно Закону України «Про іпотеку» без дотримання вимог цього закону. Про що свідчать листи Державного підприємства «СЕТАМ» від 16.03.2017 року № 1717/18-18-17 і від 14.04.2017 року № 3426/18-18-17. В цих листах зазначається , що предметом іпотеки є земельна ділянка і 1/2 будинку. Незрозуміло, на підставі яких документів будинок теж став предметом іпотеки.

Після перших торгів була проведена уцінка майна з порушенням законодавства України. А саме будинок уцінений у відповідності Закону України «Про іпотеку», а не відповідно Закону України «Про виконавче провадження». Так відповідно закону «Про іпотеку» нерухоме майно на повторні торги виставляється за ціною, що становить 80 відсотків його вартості, а відповідно закону «Про виконавче провадження 85 відсотків вартості. Отже, ціна лоту на других торгах повинна була становити не 148400 грн., а 151605 грн. Різниця становить 3205 грн.

По-третє, відповідно ст. 25 ГПК України господарський суд замінює вибулу сторону виконавчого провадження . А відповідно ст. 512 ЦК України відбувається заміна кредитора . Кредитором може бути не тільки правонаступник . А відповідно ст. 15 ч.5 Закону України «Про виконавче провадження» вибулу сторону виконавчого провадження можна замінити тільки правонаступником.

Що стосується строків для оскарження постанов та заявки на реалізацію майна, то ці документи йому взагалі не надсилалися (всупереч ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження»). Тому не можливо оскаржити документи та дії виконавчої служби , якщо про них не відомо.

Крім цього, 30 червня 2017 року, на адресу суду від скаржника надійшло доповнення до своєї скарги, в якому зазначив, що 27.06.2017 року він отримав у виконавчій службі документи.

В своїй скарзі ОСОБА_1 просить суд:

- Скасувати Постанову про заміну сторони виконавчого провадження, де стягувачу ТОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» передано право стягувати борг у сумі 149312,09 грн. А відповідно Договору про відступлення права вимоги за кредитом №2016/14-К від 06.09.2016 року ця сума становить 100072,58 грн., ця невідповідність суми свідчить про те, що заміна стягувача виконавчого провадження шляхом укладання цивільно-правового договору чинним законодавством не передбачено. Про що йдеться в Постанові Вищого Господарського суду України від 25.09.2014 року у справі №923/942/13, а також в Інформаційному листі Вищого господарського суду від 28.01.2016 року № 01-06/131/16, в Інформаційному листі ВГС від 18.03.2008 року № 01-8/164 п. 39. А в Інформаційному листі ВГСУ від 20.10.2006 року № 01-8/2351 п. 8 дав пояснення , що процесуальне правоприємство у випадку наявності договорів переводу боргу, передачі права вимоги неможливе, а можливе тільки в процесі реорганізації організації.

- скасувати Постанову про об'єднання виконавчих справ. Цією постановою були об'єднані чотири виконавчі справи в одну ВП № 51581154. Ознайомившись з Постановами скаржник вважає, що вони відкриті з порушенням діючого законодавства і їх відкриття є порушенням посадових обов'язків державного виконавця. А саме: Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 51576435 від 07.07.2016 року, в якій зазначено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Автокразбанк» борг у сумі 2136,25 грн. на підставі Виконавчого листа № 2-37/12 від 05.06.2012 року по заяві стягувача. Але у Виконавчому листі немає такого боргу. Тобто, що це за борг не відомо.

Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 51581154 від 06.07.2016 року відкрита по заяві стягувача. 19.05.2017 року була подана заява у виконавчу службу, в якій скаржник просив надати йому інформацію про те, чи закривалося виконавче провадження і на якій підставі. Йому не були надіслані ці документи рекомендованим листом всупереч ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» (редакції закону, що була чинною на той момент). Відповіді на це питання він не отримав.

Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 51576953 від 07.07.2016 року і Постанова ВП № 51577593 від 07.07.2016 року, були відкритті на підставі протоколів ДАІ по заяві стягувача від 05.07.2016 року. Відповідно ст. 22 Закону України « Про виконавче провадження» (що діяв на той момент) такі виконавчі документи пред'являються до виконання протягом 3 місяців, про що зазначено і у Протоколі ДАІ.

Тобто всупереч ст.ст.22 , 26 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція) державний виконавець відкрив виконавче провадження, строк пред'явлення документа якого вже давно закінчився.

Отже, всі Постанови про відкриття виконавчого провадження були відкриті з порушенням законодавства України. А відповідно Постанова про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження ВП № 51581154 теж не відповідає вимогам законодавства України.

ОСОБА_1 зазначає, що відповідно ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція) Постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про їх вручення. Але це не було зроблено виконавчою службою. І він їх отримав тільки 27.06.2017 року.

- Скасувати Заявку на реалізацію арештованого майна на підставі невідповідності документів, а також відсутнє рішення суду про стягнення на предмет іпотеки. Так в п. 23 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення , дії або бездіяльність виконавця чи іншої посадової особи» міститься роз'яснення про те, що стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса.

- Незаконні дії державного виконавця можуть слугувати підставою для визнання недійсним укладеного на електронних торгах правочину у зв'язку з недодержанням під час його вчинення вимог закону.

На підставі вищевикладеного просив суд: скасувати Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51576353 від 07.07.2016 року на підставі пропуску строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Скасувати Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51577593 від

07.07.2016 року на підставі пропуску строку пред'явлення виконавчого документа до

виконання.

Признати дії посадових осіб виконавчої служби незаконними, а саме: не надсилання копій постанов про відкриття виконавчих проваджень рекомендованим

листом з повідомленням про їх вручення відповідно ст. 31 Закону України «Про виконавче

провадження» (стара редакція); відкриття виконавчих проваджень ВП № 51576953 і ВП № 51577593 після закінчення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання відповідно ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» ( стара редакція); відсутність виконавчого документа по виконавчому провадженню ВП № 51576435 відповідно ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція); відсутність рішення суду про стягнення на предмет іпотеки відповідно ст. 51 п.7 Закону України «Про виконавче провадження» і ст. 33 Закону України «Про іпотеку»; невідповідність суми стягнення боргу за виконавчим листом і сумою . що має право

стягувати ТОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» за Договором про відступлення права

вимоги за кредитом.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали скарги та заперечення на неї, встановив наступне:

Кременчуцьким районним судом Полтавської області було видано Виконавчий лист № 2-37/12 від 05.06.2012 року на підставі рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Автокразбанк» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 149312,09 грн.

По даному Виконавчому листу було відкрите виконавче провадження. На майно належне заявнику, а саме: земельну ділянку, що є предметом іпотеки і 1/2 будинку, що не знаходиться в іпотеці виконавчою службою було накладено арешт.

Протягом чотирьох років це майно не передавалося на реалізацію, причиною цього було те, що земельна ділянка - предмет іпотеки - 1/2 будинку, що розташований на ній не

занесений в іпотеку.

В рішенні Кременчуцького районного суду від 12.03.2012 року по справі № 2-37/2012 зазначено, що «при укладанні договору іпотеки № 119/К5 від 24.03.2008 року з вини ПАТ «Автокразбанк» не виконані вимоги ст.6 Закону України «Про іпотеку», а саме: якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі ( споруди ), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані, що робить неможливим звернення стягнення на іпотечне майно.»

Майно ОСОБА_4 - земельна ділянка і 1/2 будинку, що розташований на ній були виставлені виконавчою службою на реалізацію.

ОСОБА_1 звернувся до виконавчої служби за роз'ясненням про те, за яким виконавчим документом предмет іпотеки був виставлений на торги, що вимагає ст. 33 Закону України «Про іпотеку» і ст. 51 п.7 Закону України «Про виконавче провадження». Але відповіді не отримав.

Також заявнику стало відомо, що державним виконавцем був замінений стягувач на підставі Договору про відступлення права вимоги за кредитом № 2016/14-К від 06.09.2016 року та ухвали Кременчуцького суду від 03.10.2016 року по справі № 2-37/12 про заміну сторони виконавчого провадження.

Про факт передачі права вимоги новому кредиторові ОСОБА_1 повідомлено не було, чим порушено вимоги ст.516 ЦК України і ст. 24 Закону України « Про іпотеку». Про те, що було судове засідання по заміні сторони виконавчого провадження заявник теж не знав. Постанов від виконавчої служби не отримував всупереч ст.28 Закону України «Про виконавче провадження». Заявник звертає увагу на те, що у всіх документах вказана адреса його реєстрації, за якою ніхто не проживає.

Суд не погоджується з позицією ОСОБА_4 з приводу неповідомлення його про час та місце розгляду справу, оскільки відповідно до ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 не попереджав суд про зміну місця проживання.

Крім цього, ОСОБА_1 зазначив, що Ухвала Кременчуцького районного суду від 03.10.2016 року по справі № 2-37/12 про заміну сторони виконавчого провадження могла вступити в закону силу не раніше 08.10.2016 року, а 05.10 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження», де у прикінцевих та перехідних положеннях ст. 121(4) сказано, що сторону виконавчого провадження замінює господарський суд її правонаступником. У ст.25 ГПК України теж зазначається, що у випадку вибуття однієї із сторін виконавчого провадження господарський суд здійснює заміну її правонаступником.

Суд не погоджується і з даним висновком скаржника, оскільки щодо заміни сторони виконавчого провадження господарським судом не є вірним, оскільки ухвала про заміну сторони ухвалена в рамках цивільного судочинства. Відповідно ст. 512 ЦК України відбувається заміна кредитора . Кредитором може бути не тільки правонаступник.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту Закону) разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку. Тобто, державним виконавцем було звернуто стягнення на ? частину будинку та прилеглу земельну ділянку, які належать боржнику у відповідності до вимог Закону.

Дії по опису й арешту майна боржника та передачі його на реалізацію здійснювалися на виконання рішення суду про стягнення заборгованості, а не про звернення стягнення на предмет іпотеки. На час розгляду справи рішення суду, на підставі якого видано виконавчі документи є чинними, а самі виконавчі документи не скасовано та не визнано такими , що не підлягають виконанню.

Враховуючи викладене, заявка на реалізацію арештованого майна боржника подана у відповідності до вимог ст. 50 Закону. Крім того, встановлено, що заявка на реалізацію арештованого майна є похідним документом, який складається після надходження звіту з оцінки майна, який сторони виконавчого провадження, в тому числі і боржник, на відміну від заявки на реалізацію, можуть оскаржити. Так судом було встановлено що боржнику було доведено до відому його право на оскарження звіту з оцінки майна , який направлявся і в тому числі ОСОБА_1 за вих. № 15721 від 24.11.2016 за адресою: с. Камяні Потоки, вул. Леніна, 131 Кременчуцького району Полтавської області та за вих. № 16466 від 22.12.2016 за адресою: АДРЕСА_1. Про отримання повідомлення про проведення оцінки описаного й арештованого майна боржника та про можливість його оскарження доводить поштове повідомлення про отримання ОСОБА_1 29.12.2016 листа державного виконавця. Поштове повідомлення міститься в матеріалах справи.

За таких обставин, очевидно, що ОСОБА_1 було пропущено строк на оскарження, який передбачено ст. 57 Закону. Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 57 Закону у разі, якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна , вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10- денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Як встановлено судом таке повідомлення отримано ОСОБА_1 29.12.2016, але не оскаржено. Враховуючи викладене, цілком правомірно 13.02.2017 за вих. № 1063 було подано заявку на реалізацію арештованого майна боржника. Відомості щодо оскарження будь яких дій державного виконавця з 29.12.2016 до 13.02.2017 ОСОБА_1 не надано та суду не пояснено.

В тому числі скаржником і не було подано заяви на поновлення пропущеного строку на оскарження жодної дії державного виконавця.

За таких обставин заявка на реалізацію арештованого майна скасуванню не підлягає.

Щодо вимог про визнання торгів не дійсними слід зазначити, що під час розгляду справи було встановлено, що торги не відбулися у звязку з відсутністю допущених учасників торгів і зазначене майно в порядку ст. 61 Закону залишено за стягувачем в рахунок погашення боргу за виконавчими документами. Враховуючи викладене не має можливості задовольнити скаргу в частині визнання торгів недійсними, адже їх не було.

Також, судом встановлено, що виконавчі провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 перебувають в складі зведеного виконавчого провадження АСВП № 53261235. Так, 19.01.2017 було винесено постанову про обєднання виконавчих проводжень в зведене виконавче провадження АСВП № 53261235. Зазначена постанова оскаржується боржником з мотивів невідповідності суми боргу зазначеній у постанові по обєднання, сумі, яка була в договорі кредиту між боржником - скаржником у справі та банком. Так, з зазначеним твердженням не можна погодитися, адже відповідно до ст. 3 Закону «Рішення, що підлягають примусовому виконанню . Виконавчі документи» кредитний договір не є виконавчим документом. Примусовому виконанню підлягали виконавчі листи, а не кредитний договір відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону.

За таких обставин скарга в частині задоволення вимог про скасування постанови про обєднання задоволенню не підлягає.

Щодо скарги в частині скасування постанови про заміну сторони від 19.10.2016 судом встановлено пропуск строку на її оскарження та заяви про поновлення строку на оскарження до суду не надходило. Так, судом було встановлено, що зазначена постанова була винесена на підставі ухвали Кременчуцького районного суду № 2-37/12 від 03.10.2016. Зазначена ухвала набрала законної сили та не оскаржена ОСОБА_1 Відповідно до зазначеної ухвали було встановлено, що боржник ОСОБА_1 в судове засідання по справі про заміну сторони у виконавчому проваджені не зявився, про час та дату слухання був належним чином повідомлений, відповідно до ст. 77 ЦПК України. З огляду на те, що зазначена ухвала набрала законної сили було винесено постанову про заміну сторони у виконавчому провадженні , а боржником своє право на оскарження у встановленні чинним законодавством строки не реалізовано. Скаргу подано 31.05.2017 без заяви про поновлення пропущеного строку та без обґрунтування його пропуску.

У доповнені до скарги боржник ОСОБА_1 крім перелічених вище вимог просить суд скасувати постанови про відкриття виконавчих проваджень № 51576953 від 07.07.2016, № 51577593 від 07.07.2016, № 51581154 від 07.07.2016 та № 51576435 від 07.07.2016. Підставою для скасування обґрунтовує пропуском строку на предявлення виконавчих документів .

Так, під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 28 ЗУ Про виконавче провадження (ч.1 ст.31 ЗУ Про виконавче провадженння за редакцією, чинною станом на дату відкриття проваджень): «Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.».

12.08.2016 року оскаржувані постанови про відкриття бул направлено за адресами , зазначеними у виконавчому документі боржнику, а саме: за адресою Кременчуцький р-н, с., Камяні Потоки, вул. Леніна, 131, про що свідчить поштовий конверт адресований боржнику.

Крім того, заява про поновлення строку на оскарження постанов про відкриття виконавчих проваджень № 51576953 від 07.07.2016 року, № 51577593 від 07.07.2016 року, № 51581154 від 07.07.2016 року та № 51576435 від 07.07.2016 року до суду не надходила, як і обґрунтування поважності причин його пропуску. Відповідно до ст. 25 Закону в редакції, яка діяла на час винесення оскаржуваних постанов , строк на оскарження становить 10 днів.

Оскаржувані постанови про відкриття були винесені у звязку з надходженням виконавчих документів з ВДВС Світловодського МУЮ разом з постановами про закінчення, в мотивувальній частині яких зазначалося про направлення виконавчих документів на адресу Кременчуцького РВ ДВС за місцем мешкання боржник Кременчуцький р-н, с., Камяні Потоки, вул. Леніна, 131. Постанови про закінчення було винесено на підставі п.10 ст. 49 Закону і саме вони слугували підставою для відкриття виконавчих проваджень.

Щодо зауважень скаржника щодо пропуску строку на предявлення до виконання суд не знайшов їх підтвердження, так як відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки предявлення виконавчих документів перериваються у разі їх предявлення до виконання. Під час огляду оригіналів виконавчих документів встановлено, відповідно до відміток на виконавчих документах скріплених гербовою печаткою, що виконавчі документи неодноразово предявлялися до виконання стягувачами.

За таких обставин скарга в частині скасування постанов про відкриття, з мотивів пропуску строку на предявлення виконавчих документів до виконання, не може бути задоволена. Крім того, скаржником не зазначено і не доведено думки щодо того, який строк саме пропущено, з якого часу він його обліковує, стверджуючи про його пропуск.

В матеріалах судової справи міститься також, заперечення скаржника на заперечення Кременчуцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області, відповідно до якого скаржник стверджує про те, що оцінку його майна було проведено втретє. Тобто, боржнику достеменно відомо про існування щодо нього виконавчих проваджень.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в скарзі ОСОБА_4 на дії посадових осіб Кременчуцького ВДВС ГТУЮ у Полтавській області, заінтересована особа: ТОВ «Фінансова компанія «Єврокредит», необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 208-210, 383, 387 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В скарзі ОСОБА_1 на дії посадових осіб Кременчуцького ВДВС ГТУЮ у Полтавській області, заінтересована особа: ТОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених цією статтею, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. О. Колотієвський