Справа № 361/244/17
Провадження № 2/361/1008/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 жовтня 2017 року Броварський міськрайонний суд Київської області

у складі: головуючого - судді Селезньової Т.В.

при секретарі Чуксіну В.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, Приватний нотаріус Ірпінського районного нотаріального округу Київської області Калинушка Оксана Олексіївна, про визнання недійсним договору іпотеки, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, зобов'язання виключити з Державного реєстру обтяжень запису про обтяження,

встановив:

Позивачі просять суд визнати недійсним договір іпотеки, укладений 17.07.2014р. між ним як іпотекодавцем і відповідачем ОСОБА_3 як іпотекодержателем, предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1; скасувати державну реєстрацію права власності відповідача ОСОБА_3 на вказаний житловий будинок, здійснену приватним нотаріусом Ірпінського районного нотаріального округу Калинушкою О.О. 29.12.2016р., індексаційний номер 28511289, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 12; зобов'язати Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 виключити з Державного реєстру обтяжень запис щодо обтяження майна, яке є предметом іпотеки - даного житлового будинку. Договір іпотеки позивачі просять визнати недійсним з підстав , передбачених у ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України, а саме з тих підстав, що при його укладенні були порушені і не враховані права неповнолітньої дитини - онуки першого і дочки другого позивача - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з самого народження , тобто з 2010 року , постійно проживала в даному будинку і на момент укладення договору іпотеки не досягла 10-річного віку, а тому необхідний був дозвіл органу опіки на укладення такого договору; договір з даних підстав є таким, що укладений з порушенням вимог ст.12 закону «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей». Позов подано до суду 11.01.2017р.

Позивачами в обґрунтування позовних вимог в уточненій позовній заяві зазначено, що 1.12.2014р. ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_3 договір позики і договір іпотеки, за яким був переданий в іпотеку належний йому на праві власності житловий будинок, договори укладались одночасно і посвідчені нотаріусом ОСОБА_4. Після укладення даних договорів, позивач пропонував відповідачу внести зміни до договору позики в частині строку виконання позикового зобов'язання , з даного приводу була досягнута усна домовленість, згідно якої строк повернення суми позики, зазначений у договір позики, змінювався на повернення за письмовою вимогою позивача; але від підписання додаткової угоди з його нотаріальним посвідченням відповідач ОСОБА_3 тоді відмовився. Підставами для визнання договору іпотеки недійсним позивач також зазначає ту обставину, що він, позивач, до даного часу не отримував письмової вимоги від позивача, в тому числі і про дострокове виконання договору позики, тому не порушив умови договору позики, тому вважає, що виконавчий напис нотаріусом Калинушкою О.О. виданий безпідставно і з порушеннями закону та його прав, і що державна реєстрація права власності на іпотечне майно за ОСОБА_3 є незаконною. Підставою для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на вказаний будинок (предмет іпотеки) і підставою для покладення на другого відповідача (нотаріуса ОСОБА_4.) зобов'язання виключити з Державного реєстру обтяжень запис про обтяження, позивач зазначає ч.1 ст.216 ЦК України, а саме дані вимоги просить задовольнити в порядку застосування наслідків недійсності правочину (договору іпотеки), і за яким сторони повертаються у стан, що передував укладенню правочину. Крім того підставою для визнання недійсним договору іпотеки позивач і його представник зазначають те, що на підставі даного договору незаконно перейшло право власності до відповідача, і у подальшому порушуються житлові права дитини - онуки першого і дочки другого позивачів, та відповідачем чиняться перешкоди дитині у проживанні в даному будинку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і його представник позовні вимоги підтримали. З приводу проживання у будинку (предмет іпотеки) малолітньої ОСОБА_7 пояснили, що дитина з 2010року проживала в будинку з мамою - позивачкою ОСОБА_2 (позивач 2) , але не були зареєстровані за вказаною адресою, мали зареєстроване місце проживання в м. Києві за одною адресою з позивачем ОСОБА_1 та його дружиною, в даному будинку зареєструвались з листопада 2014року, вважає, що онука набула право проживання в даному будинку з 2010року згідно ст.405 ЦК України. При укладенні договору іпотеки він знав, що дитина (онука) проживає у належному йому будинку, який передавався у заставу, але він нотаріуса про права дитини на будинок не повідомив, оскільки нотаріус у нього про це не запитував. Про переоформлення права власності на відповідача на підставі даного договору іпотеки він, ОСОБА_1, дізнався лише в жовтні 2016р., тому раніше даний договір іпотеки не оспорював у суді. Вважає, що даним договором іпотеки порушено права його онуки, і він звертається до суду на захист прав своєї дочки і онуки, оскільки вважає, що має такий обов'язок і право згідно ч.1 ст.265 СК України.

Позивачка ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, письмових пояснень суду не надала.

Третя особа ОСОБА_5 позов чоловіка ОСОБА_1 і дочки ОСОБА_2 підтримала, самостійних вимого на предмет спору не заявила, пояснила, що онука проживала в будинку, належному її чоловікові ОСОБА_1, з 2010року без реєстрації, а зареєстрованою на постійне місце проживання онука і дочка були у місті Києві за одною з ОСОБА_1 адресою, там же проживав і був зареєстрований батько дитини і чоловік позивачки 2 ОСОБА_2 також у даному будинку проживав батько позивача ОСОБА_8 з приводу укладення договору іпотеки пояснила, що вона знала про укладення чоловіком договору позики і договору іпотеки, у справи чоловіка не втручалась, не може пояснити, чому не повідомили нотаріуса про наявні права онуки на вказаний будинок. Не заперечує, що була з чоловіком у приватного нотаріуса при підписанні договору з ОСОБА_3, давала свою згоду. Вважає, що ОСОБА_3 їх примусив до укладення договору іпотеки, оскільки їм терміново були необхідні гроші на лікування чоловіка - ОСОБА_8, а надати позику ОСОБА_3 погоджувався лише при умові укладення договору іпотеки на будинок.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, вважає його безпідставним і необґрунтованим, а укладений між ним і позивачем 1 договір іпотеки дійсним і законним. З приводу укладення договору іпотеки відповідач пояснив, що договори позики та іпотеки укладались разом і посвідчувались нотаріусом, у присутності позивача ОСОБА_1, що нотаріус з'ясовував наявність прав на будинок у інших осіб, зокрема наявність проживаючих у будинку дітей, витребував від позивача форму Ф-3 щодо проживаючих і зареєстрованих у будинку осіб; крім того, позивач підтвердив, що у будинку проживає і зареєстрований лише його батько похилого віку, і що діти у будинку не проживають. Нотаріус посвідчив договір законно. Вважає, що подальша реєстрація у будинку дитини була здійснена позивачами саме з метою подальшого уникнення від виконання грошових зобов'язань , забезпечених іпотекою. Також вважає, що ніякі права дитини не порушені, оскільки права власності на будинок дитина не мала і не має, крім того, на день укладення договору дитина не мала права постійного проживання у будинку, мала інше постійне місце проживання разом з її батьками за місцем їх реєстрації у місті Києві; на даний час дитина залишається зареєстрованою у будинку, відповідач ОСОБА_3 не чинить перешкод дитині і не порушує майнові та житлові права дитини. З приводу позовних вимог про скасування реєстрації права власності і виключення запису про обтяження - вважає, що відсутні підстави для задоволення таких вимог, оскільки запис про обтяження вчинений на підставі дійсного договору іпотеки, а запис про реєстрацію права власності відповідача на вказане нерухоме майно (будинок), також вчинений законно, на підставі договору іпотеки, яким передбачено передачу іпотечного майна у власність кредитору у разі невиконання (прострочення) боржником грошового зобов'язання, забезпеченого іпотекою, і вчиненого з даного приводу нотаріусом виконавчого напису. За договором позики було визначено строк повернення суми позики до 1.12.2014р., ніяких змін у договір не вносилось. За два тижні до даного строку він телефонував позивачу і нагадував про строк повернення боргу, у подальшому позивач обіцяв борг повернути пізніше, потім став ухилятись від повернення боргу. Він чекав протягом 2015року, після чого звернувся до нотаріуса. Позивачу двічі відправлялись вимоги: 6.03.2015р. і повторно 11.06.2015р. Вважає, що всі вимоги закону дотримано, і право власності на вказаний будинок він набув з законних підстав, тому відсутні підстави для скасування реєстрації його права власності.

Позивач надав такі докази:

З договору позики від 17 липня 2014 року встановлено, що даний договір позики укладений між ОСОБА_3 (позикодавець) і ОСОБА_8 (позичальник), предмет позики- 500000грн., строком до 1 грудня 2014 року; за даним договором позикодавець передав, а позичальник прийняв суму 500000грн. і зобов'язався повернути без нарахування процентів не пізніше 1 грудня 2014 року. П.2 договору - в забезпечення повернення позики ОСОБА_8 надає в іпотеку (заставу) ОСОБА_3 нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_2, та розташовані за тією ж адресою: земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, площею 0,1977га, кадастровий номер НОМЕР_1, та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2000га, НОМЕР_2, шляхом укладання разом з цим договором іпотечного договору. п.3 договору - грошова сума, вказана у п.1 , передана позичальнику безпосередньо під час оформлення цього договору. п.6 факт отримання грошей підтверджується розпискою позичальника в момент передачі йому суми позики, п.п.7,8 визначено порядок повернення позики; п.9 передбачено наслідки прострочення грошового зобов'язання, а п.10 договору передбачено, що у разі, коли позичальник не поверне позичені кошти до вказаного строку, позикодавець вправі буде пред'явити цей договір до стягнення в порядку і строки, передбачені чинним законодавством та іпотечним договором. У п.12 зазначено про згоду дружини позичальника на укладення договору, подану нею у вигляді окремої заяви. Договір посвідчений нотаріусом ОСОБА_4

З договору іпотеки від 17 липня 2014 року встановлено, що даний договір укладений між ОСОБА_3 (іпотекодержатель) і ОСОБА_8 (іпотекодавець); п.1.1 цей договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, які випливають з договору позики №1480 від 17.07.2014р. між сторонами, за умовами якого іпотекодавець зобов'язаний іпотеко держателю сплатити суму позики 500000грн.; п.1.2 за даним договором заставна не видається., п.2.1 предметом іпотеки є нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_2, та розташовані за тією ж адресою: земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, площею 0,1977га, кадастровий номер НОМЕР_1, та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2000га, НОМЕР_2; п.2.2. - оцінна вартість сумарно 224900грн. згідно по.2.3 договору - іпотекодавець засвідчує, що , зокрема, до нього не будуть пред'явлені майнові позови про вилучення предмету іпотеки; що предмет іпотеки не знаходиться у сумісній власності; розділом 1У передбачено порядок, підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема п.6.3- стягнення може бути звернуто на підставі виконавчого напису нотаріуса; п.7.1. - договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов'язань п.7.7 - зазначено про наявність згоду другого з подружжя - є посвідчена нотаріально письмова заява дружини ОСОБА_5 (третя особа у справі) від 17.07.2014р. про надання згоди на укладення договору. п.7.11- сторони стверджують, що, зокрема, при укладенні договору відсутні будь-які обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договір укладається на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких для іпотекодавця обставин; договір вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним). Договір посвідчений нотаріусом ОСОБА_4

Згідно відомостям з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, записи від 1.09.2010р., нотаріус Бурлака О.В., щодо майна: домоволодіння, адреса: АДРЕСА_3; власник ОСОБА_8 (позивач), форма власності приватна, підстав виникнення права власності договір купівлі-продажу за р.№6798 від 17.10.2009р.

Згідно відомостям з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, записи від 2.02.2014р., нотаріус Калинушка О.О., щодо майна: житловий будинок , об'єкт житлової нерухомості, загальна площа 80,3кв.мз господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_2; земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, площею 0,1977га, кадастровий номер НОМЕР_1 за тою самою адресою; земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,2000га, НОМЕР_2 за тою самою адресою; власник ОСОБА_3 (відповідач), підстава виникнення права власності договір іпотеки №1482 від 17.07.2014р., нотаріус ОСОБА_4; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 11.06.2015р., видавник Укрпошта.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, - її батьками є ОСОБА_10 і ОСОБА_2 (позивач 2), місце народження - місто Київ; актовий запис про народження вчинено відділом РАЦС Оболонського РУЮ в м. Києві.

Згідно копії довідки форма №3 Виконкому Світильнянської сільської ради від 21.12.2014р. №674, довідка видана ОСОБА_2 , що вона не мешкає та зареєстрована в АДРЕСА_4; будинок належить власнику ОСОБА_3, дані про реєстрацію осіб: ОСОБА_2, 1982р.н., дата реєстрації 26.11.2014р.; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, дата реєстрації 26.11.2014р.; ОСОБА_11, 1938р.н., 14.10.2010р.

Свідок ОСОБА_12, знайомий сім'ї ОСОБА_8, пояснив, що знає ОСОБА_8 з 2009р. як порядну сім'ю, позивач купив будинок по сусідству в АДРЕСА_5 в будинку з 2010року жили дід ОСОБА_13, дочка позивача ОСОБА_14, її дочка ОСОБА_15, яка народилась у 2010році і живе в будинку з народження; знає, що ОСОБА_2 і ОСОБА_7 проживають у будинку постійно. Після смерті ОСОБА_16 в 2010р, з тих пір в будинку проживає ОСОБА_17, яка доглядає за дідом. Свідок знає, що за цією адресою ОСОБА_2 і ОСОБА_7 були зареєстровані, але точно з якого часу свідок не пам'ятає; свідок пояснила, що працює в сільській раді і консультувала ОСОБА_8 як оформити субсидію; субсидію оформляли на трьох проживаючих.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, жителька будинку по АДРЕСА_6, знає, що ОСОБА_1 купив будинок батькам в 2009році, його дочка ОСОБА_14 приїхала в с. світильню з малою дитиною і живе в будинку; з 2010року ОСОБА_2 і ОСОБА_7 жили у будинку; 19.12.2016р. вона на прохання ОСОБА_19 приходила до будинку і бачила, як охоронці виганяли з будинку діда ОСОБА_8 і не пускали до будинку; чоловік ОСОБА_14 в будинку не живе, з,являється рідко. Свідок є вуличним депутатом, при складенні акту на субсидію перевіряла паспорти і бачила, що ОСОБА_2 і ОСОБА_7 прописані у будинку з 2010року.

Свідок ОСОБА_17, сестра позивача, пояснила, що в будинку за адресою АДРЕСА_7 живе з вересня 2009року і по цей день, хоча зареєстрована в м. Кривий Ріг, доглядає за батьком і допомагає племінниці (позивач20 у догляді за дитиною; даний будинок купляв брат (позивач) для батьків; в будинку проживала мати, яка померла 5 років назад; племінниця ОСОБА_2 і онука ОСОБА_7 прописані в будинку, точно дату не пам,ятає; на даний час ОСОБА_2 працює, а вона - свідок - доглядає за дитиною і за будинком. Новий власник будинку поставив охорону, не пустив у будинок, показував їй документ, що він власник; через три тижні охоронці пішла, і свідок. ОСОБА_14 і ОСОБА_7 повернулись жити у будинок, зять ОСОБА_14 (чоловік ОСОБА_2 і батько ОСОБА_15) живе в Києві, приїжджає до дружини і дочки, раніше ОСОБА_2 жила у Києві, позивач (брат) живе в Києві. Знає, що субсидію оформляли у 2015році. ОСОБА_15 з 2014 року (осені) відвідує шкоду в с. Світильня; ОСОБА_5 (дружина позивача) живе у селі Плоскому.

Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.572 ЦК - в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст.575 ЦК - іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ст.576 ЦК - предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Згідно ст.584 ЦК у договорі застави визначаються суть, розмір, строк виконання забезпеченого зобов'язання, подається опис предмета застави, а також інші умови, погоджені сторонами.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.2 - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно ч.3 - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч.4 - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ч.5 - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.6 ст.203 ЦК України - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст.204 ЦК (презумпція правомірності правочину) - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.1ст.215 ЦК - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.215 ЦК - недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч.3 ст.215 ЦК - якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 224 ЦК правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.

Згідно ч.1 ст.71 ЦК - опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування: п.3) укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; 4) укладати договори щодо іншого цінного майна. згідно ч.2 ст.71 -піклувальник має право дати згоду на вчинення правочинів, передбачених частиною першою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування.

Згідно ст.12 закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (захист прав та інтересів дітей під час вчинення правочинів щодо житлових приміщень), ч.1 - держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. ч.2 - Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Ч.3- Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Ч.4- для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органу опіки та піклування, що надається згідно закону.

Статтею 209 та ст.557 ЦК до даного правочину встановлена нотаріальна форма його посвідчення. (у даному випадку форма правочину дотримана).

З наданих доказів встановлено, що в будинку (предмет іпотеки) дійсно зареєстровані на постійне місце проживання позивач 2 ОСОБА_2 (дочка позивача 1 ОСОБА_8.) і її дочка ОСОБА_15, 2010р.н. (онука позивача 1); крім того живе без реєстрації батько позивача ОСОБА_20

Разом з тим, з довідки форма №3, копія якої надана позивачем суду (єдиний письмовий доказ, наданий суду, в якому містяться відомості щодо реєстрації постійного місця проживання вказаних осіб у вказаному будинку), видно, що ОСОБА_2 (позивач 2) і її малолітня дитина ОСОБА_7, 2010р.н., зареєстровані на постійне місце проживання у цьому будинку (предмет іпотеки) з листопада 2014року, тобто вже після укладення договорів позики і іпотеки (які укладені в липні 2014р.). Показання свідків з приводу проживання і реєстрації вказаних осіб у будинку - в цій частині є неточними, суперечливими, розбірливими, свідки пов'язують реєстрацію вказаних осіб за даною адресою з оформленням субсидії, при цьому пояснюють, що субсидію сім'я оформляла на трьох осіб в 2015році. Тобто своїми показаннями свідки не спростували відомостей, зазначених у довідці Ф№3.

З показань свідків вбачається, що ОСОБА_2 і її дочка ОСОБА_15 проживали в цьому будинку з народження ОСОБА_7 (тобто березень 2010р.). Разом з тим, свідки точно не зазначили обставин переселення вказаних осіб у будинок на постане місце проживання з набуттям права постійного проживання до укладення договору іпотеки, а враховуючи, що вони є близькими родичами власника будинку і особи (діда), яка проживала у будинку, враховуючи, що даний будинок знаходиться у сільській місцевості, (при тому, що постійне місце проживання ОСОБА_2, її чоловіка, і відповідно їхньої дитини на той час було місто Київ) то їх часте знаходження (перебування) у даному будинку та відвідування близького родича, який проживав у будинку, не є достатньою обставиною для того, щоб визнати даний будинок постійним місцем проживання дитини або її матері. Сам факт тимчасового проживання, а точніше знаходження дитини у цьому будинку, не означає наявності у дитини права постійного проживання в ньому з підстав, визначених законом. Інших достовірних доказів наявності у дитини житлових прав на вказаний будинок, які б існували станом на день укладення договору іпотеки, суду не надано і такі факти не встановлені судом, навпаки суперечать дослідженим доказам у їх сукупності.

Суд при цьому виходить з того, що згідно ч.4 ст.29 ЦК України, - місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно ст.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - визначення термінів - реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування.

Згідно ст.6 закону - громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов'язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Суд враховує, що закон не пов'язує місце проживання дитини з дідом, який не є опікуном, і при наявності батьків, що не позбавлені батьківських прав по відношенню до цієї дитини. А станом на день укладення договору іпотеки, для жодного з батьків дитини даний будинок не був їх постійним місцем проживання. З показань позивача, третьої особи, свідків, постійним місцем проживання (зареєстрованим) у ОСОБА_2 і її чоловіка, а відповідно і їхньої дитини, була квартира у місті Києві, тобто спільна адреса проживання з позивачем ОСОБА_8, який доводиться батьком позивачці 2- ОСОБА_2 і дідом вказаній дитині.

При цьому суд враховує, що при укладенні договору іпотеки сам іпотекодавець і він же власник будинку не визнавав за онукою права постійного проживання у вказаному будинку, виходячи з того, що не здійснив реєстрації вказаних осіб у своєму будинку (що можливе лише за його згодою), і крім того, не повідомив нотаріуса і іпотекодержателя ОСОБА_3 про наявність у його онуки таких прав, хоча у разі, якби онука мала такі права і дійсно постійно проживала у вказаному будинку за його згодою, то вказані відомості він мав би повідомити нотаріусу, оскільки вони б були йому достовірно відомими. Так само суд враховує, що дружина позивача і рідна баба дитини, надаючи згоду на укладення чоловіком договору іпотеки, і будучи присутньою у нотаріуса при укладенні вказаного договору, так само не повідомила нотаріуса про наявність у онуки права постійного проживання у будинку і не повідомила про ту, обставину, що у будинку проживає дитина. Посилання позивача на те, що він не повідомив нотаріуса, бо його про це не запитували, не змінює висновків суду і визнається судом надуманим. Суд вважає, що і позивач ОСОБА_8 і його дружина ОСОБА_5 при укладенні договору іпотеки діяли добросовісно, оскільки на той час дійсно мали на меті укласти даний договір, який відповідав їхнім інтересам. Така поведінка (дії) іпотекодавця та його дружини при укладенні договору іпотеки також доказує достовірність відомостей з довідки форми №3 - про реєстрацію на постійне проживання вказаних осіб (позивачки 2 і дитини) саме з листопада 2014 року, і що саме з даного часу дитина набула права постійного проживання в даному будинку. А виникнення у дитини у подальшому права постійного проживання у будинку не мало значення на момент укладення оспорюваного договору. Тому факт набуття дитиною житлових прав вже після укладення договору і передачі майна в іпотеку, не є підставою для висновку, що станом на день укладення договору були порушені чи не враховані права дитини.

Дитина не була власником будинку чи частки в ньому, що означало б наявність у дитини як у власника права користування і володіння будинком. Так само не набували права власності на даний будинок батьки дитини, в тому числі позивачка 2- мати дитини.

Таким чином, позивачі не довели того, що вказаний будинок був постійним місцем проживання дитини станом на липень 2014р., і не довели наявності у дитини на той час прав на постійне проживання, і відповідно не довели порушення вимог закону з цього приводу станом на день укладення договору.

Крім того, закон, на який посилається позивач, як на підставу визнання договору недійсним (ст.71 ЦК України та ст.12 Закону «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей») - передбачає покладення певних обов'язків щодо забезпечення прав дитини на батьків чи опікунів ( натомість позивач ОСОБА_8 не був опікуном вказаної дитини).

Таким чином, відсутні зазначені позивачами підстави для визнання договору іпотеки недійсним, в тому числі підстави, передбачені ст.224, 71 ЦК України, ч.6 ст.203 ЦК України та Законом ст.12 закону «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».

Так само при встановлених конкретних обставинах укладення договору, в межах позовних вимог і підстав, не встановлено інших порушень закону, які б тягли визнання договору невідповідним вимогам закону і недійсним.

Договір по формі, по змісту і всім істотним умовам відповідає вимогам закону, не є фіктивним (удаваним), відсутні підстави для встановлення його нікчемності. Даний договір, є забезпечуючим щодо іншого правочину (договору позики), який за принципом презумпції правомірності правочинів вважається дійсним.

Посилання позивача на примус чи нечесність з боку відповідача необґрунтовані, не підтверджені наданими доказами, є по суті голослівними. Вказані позивачем і третьою особою обставини (хвороба чоловіка) стосуються мотивів щодо укладення договору позики і договору іпотеки, і не є підставою для висновку щодо наявності підстав визнання правочину недійсним, передбачених у ст.231 ЦК (правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи) і ст.233 ЦК (правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину).

Щодо вимог про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, зобов'язання виключити з Державного реєстру обтяжень запису про обтяження, то суд дійшов таких висновків:

Підставою для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на вказаний будинок (предмет іпотеки) і підставою для покладення на другого відповідача (нотаріуса ОСОБА_4.) зобов'язання виключити з Державного реєстру обтяжень запис про обтяження, позивач зазначає ч.1 ст.216 ЦК України, а саме в порядку застосування наслідків недійсності правочину, і повернення сторін у стан, що передував укладенню правочину, визнаного недійсним.

В даному випаду відсутні підстави для застосування наслідків недійсності правочину, оскільки відсутні підстави для визнання договору недійсним, і виходячи з презумпції правомірності - договір іпотеки є дійсним.

Крім того, згідно ст. 328 ЦК - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 319 ЦК власнику належить сукупність права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, в тому числі право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Позивач розпорядився належним йому майном як власник. Відповідач набув право власності на вказане майно на підставі і у зв'язку з виконанням договору іпотеки. Набуття відповідачем права власності на майно вважається правомірним, враховуючи презумпцію правомірності правочину і правомірності набуття права, оскільки інше не встановлено, і в межах заявлених позовних вимог у даній справі - відсутні підстави для визнання правочину, за яким відповідач набув право власності на майно.

Позивач посилається на порушення, допущені при вчиненні виконавчого напису, що стосується набуття відповідачем права власності і подальшої реєстрації такого права. Але, враховуючи вимоги ст.10,11 ЦПК щодо розгляду судом справи лише в межах заявлених вимог, - таких вимог в цій справі позивачем чи третьою особою не заявлено.

Таким чином, розглядаючи справу у межах заявлених вимог і виходячи з наданих доказів, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності відповідача ОСОБА_3 на нерухоме майно, та вимог про зобов'язання виключити з Державного реєстру обтяжень запису про обтяження. У позові в цілому слід відмовити.

Керуючись ст.ст.71, 203, 215, 216, 224, 572, 575, 577 , 584 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 209, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки від 17 липня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3; про скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки житловий будинок АДРЕСА_8 за ОСОБА_3; і про зобов'язання нотаріуса ОСОБА_4 виключити з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна записи про обтяження - відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками процесу шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Т.В. Селезньова