АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6936/17 Справа № 2-о-175/10 Головуючий у 1 й інстанції - Мельниченко С.П. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Городничої В.С.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2010 року

по цивільній справі за заявою Новомосковського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Керносівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, заінтересована особа Новомосковська районна державна нотаріальна контора про визнання спадщини відумерлою,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2010 року заявник звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою, в якій просив суд визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_3 та складається з земельної ділянки площею 5,08 га, розташовану на території Керносівської сільської ради Новомосковського району вартістю 67920 гривень і передати вказану земельну ділянку у власність територіальної громади в особі Керносівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

В обґрунтування заяви заявник посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер ОСОБА_3 і внаслідок його смерті відкрилась спадщина на належну йому на праві власності земельну ділянку площею 5,08 га, розташовану на території Керносівської сільської ради Новомосковського району вартістю 67920 гривень.

З часу відкриття спадщини жодна особа не вчинила будь-яких дій, що свідчать про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, даних про наявність близьких чи далеких родичів ОСОБА_3 не має, а отже заявник вважав, що є всі підстави для визнання спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 відумерлою і передачі її у власність територіальної громади в особі Керносівської сільської ради на підставі ст. 1277 ЦК України.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2010 рокузаяву задоволено.

Визнано відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року і яка складається з земельної ділянки площею 5,08 га, вартістю 67920 гривень, що розташована на території Керносівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області та яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту про право власності на землю серії НОМЕР_1.

Передано земельну ділянку площею 5,08 га, вартістю 67920 гривень, що розташована на території Керносівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3, який проживав в АДРЕСА_1 належала на праві власності земельна ділянка площею 5,08 га, яка розташована на території Керносівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, на підставі державного акту про право власності на землю серії НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер і після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вищевказаної земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1277 ЦК України заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Отже, судом встановлено, що з дня смерті ОСОБА_3 пройшло більше 1 року.

В матеріалах справи відсутні дані про прийняття спадщини, після сме ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, неприйняття ними спадщини суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Задовольнячи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, в зв'язку з чим спадщина у вигляді земельної ділянки площею 5,08 га, вартістю 67920 гривень, що розташована на території Керносівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, визнається відумерлою та підлягає передачі її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини,тобто Керносівській сільській раді Новомосковського району Дніпропетровської області.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

До спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Як убачається з матеріалів справи, апелянтом було надано ксерокопію довідки від 13.02.2011 року № 69 видана виконавчим комітетом Кернівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в тому, що ОСОБА_3 був зареєстрований на території Кернівської сільської ради в АДРЕСА_1. Разом з ним на момент його смерті за даною адресою проживала з ним його донька - ОСОБА_2 (а.с.51 зворот).

Крім того, згідно ксерокопії довідки від 28.02.2011 року № 102, виданої виконавчим комітетом Кернівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 мав неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.51 зворот).

Колегією встановлено, що на момент смерті спадкодавця, апелянту виповнилось 17 років.

Відповідно до ч.4 ст. 1268 ЦКУ України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Оскільки, ОСОБА_2 не зверталася із заявою про відмову від спадщини, відповідно апелянт вважається таким, що прийняв спадщину.

В порядку окремого провадження, згідно ч. 1 ст. 234 ЦПК України, розглядають заяви на підтвердження чи відсутності неоспорюваного права.

Відповідно до ч.4 ст. 256 ЦПК суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду, згідно із ч. 6 статті 235 ЦПК України.

Апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно відкривши провадження у справі, у подальшому порушив вимоги чинного законодавства в ході розгляду справи. У відповідності до вимог чинного законодавства не визначив правильне коло осіб, які мають приймати участь у справі, а встановивши, під час розгляду справи у порядку окремного провадження, що у даних правовідносинах виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, не залишив заяву без розгляду та не роз'яснив заінтересованими особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а заява заявника на підставі ст. 256 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду з роз'ясненням заявнику, що встановлення факту повинно розглядатись в порядку загального цивільного законодавства, а тому, він не позбавлений права звернутись до суду в порядку позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 209, 235, 277, 309, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2010 року - скасувати, заяву залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

В.С.Городнича