Єдиний унікальний номер 219/2018/16-ц Номер провадження 22-ц/775/691/2017
Єдиний унікальний номер 219/ 2018/16-ц
Номер провадження 22-ц/ 775/691/ 2017
Головуючий у 1 інстанції: Медінцева Н.М.
Доповідач: Груіцька Л.О.,
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Груіцької Л.О.,

суддів: Осипчук О.В.,Соломахи Л.І.,

секретар Яворський О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 березня 2017 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО - Донбас Північний» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 березня 2017 року позов задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача 49000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права саме вказав на те, що характер спірних правовідносин виключає можливість застосування судом до них положень частини 1 ст. 1212 ЦК України.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України вважається таким не з'явився у судове засідання без поважних причин.

У відповідності з вимогами ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи, оскільки її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Судом встановлено, що ПАТ «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний" звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, в якому просить стягнути з відповідача 49 000,00 грн., посилаючись на те, що 24 жовтня 2014 року між ПАТ «СК АСКО ДС» та , ОСОБА_3 було укладений Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_1, згідно з яким цивільно-правова відповідальність осіб, пов'язана з експлуатацією транспортного засобу «OРЕL ASTRA», д/н НОМЕР_3, була застрахована з 26.10.2014 року до 25.10.2015 року.

10 червня 2015 року на а/ш Слов'янськ - Донецьк - Маріуполь водій автомобіля «OРЕL ASTRA», ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, скоїв з автомобілем «HYUNDAI ELANTRA», який належить відповідачу ОСОБА_2, в результаті даний автомобіль отримав механічні пошкодження.

Згідно довідки ВДАІ № 65972881 дії ОСОБА_3 є такими, що призвели до настання ДТП. Відповідно до даної довідки ОСОБА_3 керував транспортним засобом у стані сп'яніння.

Згідно постанови Краматорського міського суду Донецької області від 03.07.2015 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_1 від 24.10.2014 року, яким застраховано цивільно - правову відповідальність осіб, пов'язану з експлуатацією транспортного засобу «OРЕL ASTRA», обов'язок відшкодування заподіяної шкоди ОСОБА_2 перейшов до ПАТ «СК АСКО-ДС».

На підставі зазначеного Договору та документів, що підтверджують розмір шкоди, ПАТ «СК АСКО ДС» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 49 000,00 грн.

Сума страхового відшкодування матеріального збитку визначалася на підставі Висновку по факту матеріальної шкоди, причиненої власнику автомобіля від 17.06.2015 року, відповідно до якого розмір шкоди становить 106 860,90 грн., ліміт відповідальності страховика 50 000,00 грн., франшиза за полісом НОМЕР_1 від 24.10.2014 року становить 1 000,00 грн.

Таким чином страхове відшкодування складає: 50 000,00 грн. - 1 000,00 грн. = 49 000,00 грн.

ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «СК АСКО ДС» із заявою на виплату страхового відшкодування 02 липня 2015 року, в якій зазначив, що взаєморозрахунки з винними особами не здійснювались.

ПАТ «СК АСКО ДС» має робити виплату страхового відшкодування тільки на підставі відповідної заяви.

На підставі здійснення виплати страхового відшкодування у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 знаходився у стані алкогольного сп'яніння на момент ДТП, ПАТ «СК АСКО ДС» набуло право зворотної вимоги щодо стягнення виплаченої суми страхового відшкодування з ОСОБА_3 та звернулось з позовом до суду. Тоб-то, на день звернення до суду з позовом до ОСОБА_3, ПАТ «СК АСКО ДС» не було відомо щодо здійснення розрахунків ОСОБА_3 з ОСОБА_2

В ході розгляду справи стало відомо, що 16.06.2015 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 в рахунок відшкодування спричиненої тому в результаті ДТП шкоди у зв'язку із пошкодженням автомобіля грошову суму у розмірі 99 000,00 грн., де зазначив, що матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_3 не має та в майбутньому мати не буде.

Цей висновок було покладено в основу судової Ухвали від 11 лютого 2016 року, якою апеляційний суд Донецької області відмовив ПАТ «СК АСКО ДС» у задоволенні позовних вимог щодо стягнення страхового відшкодування в порядку регресу з ОСОБА_3, та встановив, що потерпіла особа - ОСОБА_2 надав ПАТ «СК АСКО ДС» недостовірну інформацію про відсутність взаєморозрахунків між ним та ОСОБА_3, на підставі чого отримав від страхової компанії страхове відшкодування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 отримав безпідставно набуті кошти у розмірі 49 000,00 грн., оскільки йому була повністю відшкодувана матеріальна шкода ОСОБА_3

Такі висновки суду є законними та обґрунтованими з такого.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" закріплено, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 вказаного Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтями 32, 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено випадки, коли шкода не відшкодовується, а також дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий, чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Згідно ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик зобов'язаний виплати страхове відшкодування Страхувальнику при прийнятті відповідного рішення.

Згідно із ст. 37 цього ж Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є у тому числі :

- невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України на страховика покладено обов'язок у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк встановлений договором.

Відповідно до ст.991 ЦК України Страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у тому числі у разі одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала.

В апеляційній скарзі представник відповідача вказував на те, що характер спірних правовідносин виключає можливість застосування судом до них положень частини 1 ст. 1212 ЦК України. Доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Як свідчить аналіз матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 набув майно без достатніх правових підстав, у спосіб, що суперечить цивільному законодавству з такого.

Звертаючись до Страхової компанії із заявою для отримання страхового відшкодування відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ОСОБА_2 надав ПАТ «СК АСКО ДС» недостовірну інформацію про відсутність взаєморозрахунків між ним та ОСОБА_3 Натомість, як вбачається з матеріалів справи( а.с.25) 16 червня 2015 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 99000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої тому в результаті ДТП шкоди у зв'язку із пошкодженням автомобіля, де зазначив, що матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_3 не має та в майбутньому мати не буде.

Тобто сторони домовилися, що матеріальна шкода від пошкодження автомобіля який належить ОСОБА_2 становить 99000 грн. й вона повністю погашена ОСОБА_3

Звернувшись до страхової компанії із заявою про отримання страхового відшкодування та надавши ПАТ «СК АСКО ДС» недостовірну інформацію про відсутність взаєморозрахунків між ним та ОСОБА_3, ОСОБА_2 не виконав своїх обов'язків, визначених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що призвело до порушення права страхової компанії відмовитися від здійснення страхової виплати оскільки ОСОБА_2 одержав повне відшкодування збитків від особи, яка їх завдала.

Тобто правова підстава для одержання страхового відшкодування на час звернення потерпілого ОСОБА_2 до страхової компанії була взагалі відсутня, тому отримане ним страхове відшкодування у сумі 49000 грн. підлягає поверненню страховій компанії на підставі статті 1212 ЦК України.

Відповідно до ст.303 ч.1 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду, тому відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.О. Груіцька

Судді: О.В. Осипчук

Л.І. Соломаха