АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Кулікової С.В.

при секретарі: Борисенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и л а :

у серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просила стягнути з останньої на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 109 440, 18 грн. та витрати на проведення оцінки завданих збитків у розмірі 800 грн..

В обґрунтування позову зазначала, що 05.05.2015 року по вул. Академіка Заболотного у м. Києві сталася ДТП за участю автомобілів «ЗАЗ-Daewoo»д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, «Toyota RAV4» д.н. НОМЕР_2, під її керуванням та «Volkswagen Polo 1.2» д.н. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5, в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.06.2015 року ОСОБА_3 визнано винною у даній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Відповідно до звіту № 1424 від 22.07.2015 року, вартість матеріального збитку завданого її автомобілю складає 159 440, 18 грн.. Вона отримала страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн. Оскільки такого відшкодування не вистачило на покриття всього розміру шкоди просила стягнути з відповідача різницю між розміром шкоди та страховим відшкодуванням.

Ухвалою суду від 03.02.2016 року до участі у справі як третю особу залучено ОСОБА_5.

Справа № 752/13065/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/9744/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Плахотнюк К.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.06.2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування шкоди завданої ДТП 44 798, 22 грн., понесені судові витрати на оплату послуг спеціаліста оцінювача у розмірі 400 грн. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не правомірно надав перевагу такому доказу як висновок № 0139 дослідження обстановки дорожньо - транспортної пригоди та не застосував ст. 61 ЦПК України щодо постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 18.06.2015 року, якою ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні ДТП. Суд не звернув уваги на те, що висновок автотехніка зроблений з пояснень самої відповідачки та спеціаліст не був повідомлений про відповідальність за дачу неправдивого висновку.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності не доведено причинно-наслідковий зв'язок вини ОСОБА_3 у пошкодженні автомобіля позивача, оскільки остання здійснила наїзд на автомобіль «VolkswagenPolo 1.2» д.н. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5, який в свою чергу здійснив наїзд на автомобіль «Toyota RAV4» д.н. НОМЕР_2, під керуванням позивача та не з'ясовано, в яку саме чергу було здійснено зіткнення автомобіля «Volkswagen Polo 1.2» д.н. НОМЕР_3, підкеруванням ОСОБА_5 з автомобілем «Toyota RAV4» д.н. НОМЕР_2, під керуванням позивача. Суд не взяв до уваги резенцію на звіт № 1424, в якій зазначено, що звіт отримано з порушенням закону та відмовив у клопотанні про виклик експерта для надання пояснень. Крім того, ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості цього майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд не вирішив питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу позивачки та просила її задовольнити. Апеляційну скаргу відповідачки не визнала.

Відповідач та її представник ОСОБА_9 свою апеляційну скаргу підтримали, а апеляційну скаргу позивачки просили відхилити.

Третя особа ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_3.

Третя особа ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_2.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, щоапеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.05.2017 року по вул. Академіка Заболотного у м. Києві сталася ДТП, за участю автомобілів «ЗАЗ-Daewoo» д.н.НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, «Toyota RAV4» д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 та «Volkswagen Polo 1.2» д.н. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5, внаслідок якої було пошкоджено автомобілі.

Позивач є власником автомобіля «Toyota RAV4» д.н. НОМЕР_2.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.06.2015 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ЗАЗ-Daewoo» д.н. НОМЕР_1 була застрахована відповідно до договору № AI 5886278 від 16.02.2015 року у ПрАТ «СК» Галицька», сума страхового відшкодування на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн.

За даними довідки № 51, виданої 04.08.2015 року ПАТ «Банк «Кліринговий дім» на рахунки ОСОБА_2 30.07.2015 року зараховано грошові кошти в сумі 50 000 грн. страхового відшкодування по обов'язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності власників.

Відповідно до звіту № 1424 про визначення вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу, завданого власнику автомобіля «Toyota RAV4» д.н. НОМЕР_2, який складений 22.07.2015 року ФОГТ «ОСОБА_10», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota RAV4» д.н., НОМЕР_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 07.07.2015 року склала - 159 440, 18 грн..

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у завданні шкоди позивачці наявна вина як відповідачки, так і третьої особи ОСОБА_5, а тому 1/2 частина суми, яка не покрита страховим відшкодуванням (різниця між вартістю відновлювального ремонту та виплаченим страховим відшкодуванням) підлягає стягненню з відповідачки.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чим бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1192 ІІК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному розмірі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для підновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну майна

відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За обставинами справи встановлено, що позивач отримала 50 000 грн. страхового відшкодування за договором про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, який укладено між ПрАТ «Галицька» та ОСОБА_3, проте такого страхового відшкодування не достатньо для повного відшкодування шкоди.

Згідно з постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.06.2015 року виною у вчиненні даного ДТП визнано ОСОБА_3. З даної постанови вбачається, що ОСОБА_3 при розгляді адміністративного матеріалу свою вину у вчиненні ДТП не визнала, проте апеляційну скаргу на постанову у встановлений законом строк не подавала та сплатила накладений цієї постановою штраф.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті, зобов'язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.04.2016 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ задоволено позов ПрАТ «СК «Уніка» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок даної ДТП. Цим рішенням встановлено, що висновок експертного дослідження обставин ДТП № 0139 від 26.11.2015 року носить ймовірний характер та не підтверджує вину ОСОБА_5 у вчиненні ДТП.

Про наявність цих судових рішень сторони суд не повідомили.

Суд першої інстанції у даній справі встановив наявність вини ОСОБА_5 у вчиненні ДТП лише на підставі висновку експертного дослідження обставин ДТП № 0139 від 26.11.2015 року, який згідно з вищезазначеними судовими рішеннями не підтверджує вину ОСОБА_5 у даній ДТП.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки відсутність вини ОСОБА_5 у вчиненні ДТП, яка відбулася 05.05.2017 року за участю автомобілів «ЗАЗ-Daewoo» д.н. НОМЕР_1, «Toyota RAV4» д.н. НОМЕР_2 та «Volkswagen Polo 1.2» д.н. НОМЕР_3 встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили суд першої інстанції помилково переоцінивши доказ, оцінений судом у іншій справі, за участю тих же осіб, дійшов висновку про те, що у даній ДТП наявна вини як ОСОБА_3, так і ОСОБА_5 та ступінь їх вини складає по 50 % кожного.

При цьому суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відносно інших учасників ДТП протоколи про адміністративне правопорушення не складалися. Будь - яких скарг на дії працівників поліції щодо оформлення ДТП відповідач не подавала, при розгляді адміністративного матеріалу доказів відсутності своєї вини, чи наявності вини інших учасників ДТП не подавала, клопотання про призначення автотехнічної експертизи при розгляді адміністративного матеріалу не заявляла.

Відтак суд першої інстанції дійшов висновку про наявність вини ОСОБА_5 на припущеннях та без урахування обставин, встановлених постановою суду та рішенням суду, які набрали законної сили.

Колегія суддів не може визнати обґрунтованими доводи представника ОСОБА_11 про те, що зіткнення автомобілів «Toyota RAV4» д.н. НОМЕР_2 та «Volkswagen Polo 1.2» д.н. НОМЕР_3 відбулося ще до зіткнення автомобілів «ЗАЗ-Daewoo» д.н. НОМЕР_1 та «Volkswagen Polo 1.2» д.н. НОМЕР_3, а тому ОСОБА_3 не повинна відповідати за шкоду, спричинену власнику автомобіля «ToyotaRAV4» д.н. НОМЕР_2, та таку шкоду має відшкодовувати водій автомобіля «Volkswagen Polo 1.2» д.н. НОМЕР_3, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи.

Як вказувалося вище відносно інших учасників ДТП протоколи про адміністративне правопорушення не складалися та інші учасники ДТП до адміністративної відповідальності не притягувалися. У постанові Голосіївського районного суду м. Києва від 18.06.2015 року вказано, що ОСОБА_3, керуючи автомобілем «ЗАЗ-Daewoo» д.н. НОМЕР_1 здійснила зіткнення з автомобілем «Volkswagen Polo 1.2» д.н. НОМЕР_3, який в свою чергу зіткнувся з автомобілем «Toyota RAV4» д.н. НОМЕР_2. Не визнаючи вину ОСОБА_3 при розгляді адміністративного матеріалу вказала, що автомобіль «Volkswagen Polo 1.2» д.н. НОМЕР_3 виник раптово та створив їй перешкоду для руху. Про те, що на смузі її руху вже відбулося першочергове зіткнення автомобілів «Volkswagen Polo 1.2»д.н. НОМЕР_3 та «Toyota RAV4» д.н. НОМЕР_2 відповідач не вказувала.

За таких обставин рішення суду в частині визначення вини у вчиненні ДТП ОСОБА_5 не відповідає встановленим у справі обставинам.

Колегія суддів не може прийняти як допустимий доказ висновок експертного дослідження за результатами проведення автотехнічного дослідження від 21.08.2016 року № 12344/16-52, оскільки зазначений доказ відповідач не подавала до суду першої інстанції та про будь - які поважні причини неподання такого доказу не вказала.

Враховуючи, що обставини ДТП та вина відповідачки у вчиненні ДТП встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, при розгляді адміністративного матеріалу ОСОБА_3 не ставила питання про проведення автотехнічної експертизи колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у призначенні такої експертизи у даній справі.

Заперечуючи проти правильності визначення розміру матеріальної шкоди відповідач подала рецензію на копію звіту № 1424 (а.с. 79 -81 т. 2) та заявила клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи. Така експертиза була призначена ухвалою суду від 26.10.2016 року. Проте, ОСОБА_3 не виконала попередньої оплати за проведення експертизи у зв`язку чим, справа була повернута до суду без проведення експертизи та відповідно до ч. 2 ст. 86 ЦПК України провадження у справі відновлено, а розмір шкоди визначено судом на підставі звіту № 1424 про визначення вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу, завданого власнику автомобіля «Toyota RAV4» д.н. НОМЕР_2 від 22.07.2015 року та пояснень спеціаліста, яким складено цей звіт ОСОБА_10.

Разом з тим, суд першої інстанції, прийнявши як належний доказ вищезазначений звіт, не з`ясував питання про те, на підставі яких документів про розмір збитків (звіт, квитанції, акти виконаних робіт тощо) позивач отримувала страхове відшкодування.

При апеляційному розгляді справи встановлено, що при зверненні позивачки до ПрАТ «Галицька» було проведено огляд автомобіля та складено звіт про оцінку вартості матеріальної шкоди № 16с/07/15 від 13.07.2015 року. Згідно з цим звітом матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля «Toyota RAV4» д.н. НОМЕР_2 складає 121 013,03 грн. Зазначений звіт позивач не оскаржувала та на підставі цього звіту отримала страхове відшкодування.

Доказів про те, що у автомобілі, при проведенні ремонтних робіт, було виявлено приховані пошкодження чи доказів понесення реальних витрат на відновлення автомобіля у розмірі 159 440, 18 грн., як про це зазначено у звіті № 1424 від 22.07.2015 року позивач не надала. Для усунення таких розбіжностей позивач могла заявити клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, проте таке клопотання нею подане не було.

Сама по собі рецензія на звіт не спростовує звіт № 1424 від 22.07.2015 року, проте оскільки позивач отримувала страхове відшкодування на підставі звіту № 16с/07/15 від 13.07.2015 року та не надала доказів понесення реальних витрат на ремонт автомобіля на суму 159 440, 18 грн., колегія суддів вважає, що визначення розміру шкоди має відбуватися на підставі того звіту, за яким вже проведене часткове відшкодування шкоди у вигляді страхового відшкодування. Посилання представника позивачки на те, що різниця у розмірі шкоди по двом звітам виникла у зв`язку із зростанням цін на деталі та роботи колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у обох звітах вказано, що огляд автомобіля проводився 07.07.2015 року. Звіти складені з різницею у 9 днів та доказів про те, що за ці 9 днів відбулося різке подорожчання необхідних для відновлення автомобіля запчастин не надано.

За вказаних обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а саме на суму 71 013,03 грн. (121 013,03 грн. - 50 000 грн. ).

Постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Представник відповідачки заявив клопотання про передачу замінених вузлів та деталей, що не можуть використовуватися за призначенням.

Судові витрати підлягають стягеннню з відповідачки на користь позивачки за правилами ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог та складають 710, 13 грн. за розгляд справи у суді першої інстанції та 781,14 грн. - за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 71 013, 03 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 781, 14 грн судового збору.

Зобов'язати ОСОБА_2 після отримання відшкодування повернути вузли та деталі автомобіля Тойота д.н. НОМЕР_2, які були замінені, ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді