Провадження № 22-ц/779/1958/2017
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Василишин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Максюти І.О.,

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 листопада 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23 листопада 2017 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

На дану ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права.

Вказує, що він згідно вимог ст.151 ЦПК України зазначив в заяві про забезпечення позову причину, у звязку з якою потрібно забезпечити позов, а саме те, що відповідач 01 листопада 2017 року заявила йому, що відчужить квартиру без його відома та згоди.

Зазначає, що спірна квартира відповідно до договору купівлі-продажу від 16 липня 2001 року належить його колишній дружині відповідачу по справі, яка може в будь-який час розпорядитися даною власністю на свій розсуд.

У звязку з наведеним, просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою його заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно задовольнити.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з вищенаведених підстав.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку була повідомлена.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Залишаючи заяву про забезпечення позову без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заяви не є належно обґрунтованими, доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статей 151, 152 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, необхідні для забезпечення позову (ч. 2 ст. 151 ЦПК України)

Як вбачається з розяснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання можливого рішення суду у разі його задоволення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки позивач не представив будь-яких доказів щодо існування обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи унеможливить виконання рішення суду.

Посилання сторони з цього приводу на заяву відповідача щодо наміру продати спірну квартиру, не є належним доказом при доведенні наведених вище обставин.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що постановляючи ухвалу, суд діяв відповідно до вимог, передбачених ст.ст. 152-153 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Л.В. Василишин

Судді: Г.П. Мелінишин

ОСОБА_4