Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/553/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Л. А.
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

Іменем України

16.05.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів : Голованя А.М., Мурашка С.І.,

за участю секретаря Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення коштів, зобов'язання вчинити дії за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 січня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» (далі за текстом - «Укрпошта») та публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі за текстом - Банк). Позивач посилався на те, що 13 вересня 2013 року вона уклала з ПАТ «Дельта Банк» договір № 006-10517-130913 предметом якого є споживчий кредит на суму 15000 грн. За умовами повернення кредиту має здійснюватися нею шляхом щомісячної сплати банку коштів в сумі 999 грн. до повного погашення боргу. Станом на 1 березня 2015 року було сплачено 14725 грн. 00 коп. З метою повного виконання зобов'язань перед Банком, 1 березня 2015 року через в Кіровоградській дирекції «Укрпошти» нею було сплачено 1000 грн. Однак зазначені кошти «Укрпоштою» не були перераховані Банку. У зв'язку з цим Банк продовжував нараховувати їй заборгованість, в тому числі неустойку. Проте позивач вважає, що його вини у виникненні заборгованості за кредитом не має. Крім того неправомірними діями «Укрпошти» їй завдано моральну шкоду. З огляду на викладене, з посиланням на ст.ст.625, 1212, 1214, 1166, 1167 ЦК, позивач просив суд: стягнути з «Укрпошти» на свою користь 3% річних в сумі 26, 05 грн. за користування чужими грошима; 433 грн. встановленого індексу інфляції в 2015 році від суми грошового зобов'язання - 1000 грн.; 3 444 грн. матеріальної шкоди; моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.; зобов'язати «Укрпошту» сплатити Банку 1 000 грн., яку сплачено позивачем. Позивач також просив зобов'язати Банк зарахувати перераховані нею через «Укрпошту» 1000 грн.; скасувати пеню і штрафи, нараховані їй Банком; визнати договір позики виконаним.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 січня 2017 року позов задоволено частково. Суд зобов`язав ПАТ «Дельта Банк» зарахувати перерахований ОСОБА_2 1 березня 2015 року через відділення поштового зв`язку № 6 Кіровоградської дирекції УДППЗ «Укрпошта» платіж в розмірі 1000 грн. 00 коп. на погашення кредиту на виконання умов кредитного договору № 006-10517-130913, укладеного 13 вересня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2; зобов`язав ПАТ «Дельта Банк» скасувати нараховані станом на 27 липня 2016 року за кредитним договором відсотки в розмірі 1494 грн. 00 коп. та пеню в розмірі 1950 грн. 00 коп.; стягнув з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. В задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_2 до «Укрпошта» про стягнення 3% відсотки річних, індекс інфляції та матеріальної і моральної шкоди, зобов`язанні сплатити публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» платіж в розмірі 1 000 грн. 00 коп. - відмовив.

Позивач оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, але ухвалою від 3 квітня 2017 року апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 234).

ПАТ «Дельта Банк» також оскаржив рішення місцевого суду і просив скасувати це рішення та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позову відмовити повністю (т. 1 а.с. 205 - 208). Відповідач посилається на неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального і матеріального права. При цьому Банк визнає факт сплати позивачем на його користь 1000 грн. на виконання умов кредитного договору, але стверджує, що ці кошти Банку не надійшли. У зв'язку з цим зобов'язання позивача є невиконаними, а позовні вимоги - необґрунтованими. Рішення суду не ґрунтується на законі. Натомість дії Банку по нарахуванню позивачу процентів та неустойки правомірні. Також вважає, що суд безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про зупинення провадження до розгляду справи за позовом Банку до «Укрпошти» про стягнення коштів, який розглядається в порядку господарського судочинства.

«Укрпошта» рішення суду першої інстанції не оскаржувала. Заяву про приєднання до апеляційної скарги банку, як і письмові заперечення на апеляційну скаргу не подавала.

ПАТ «Дельта Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» кадрова В.В., повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Проте його повноважений представник у судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявив.

Представник «Укрпошти» також в судове засідання не з'явився.

Проте, згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Позивач з'явилася в судове засідання, надала суду усні та письмові пояснення суть яких зводиться до незгоди з рішенням суду в частині вирішення позовних вимог, в задоволенні яких суд відмовив.

Враховуючи, що Банк просить скасувати рішення суду першої інстанції вцілому, але при цьому наводить доводи лише щодо незаконності та необґрунтованості рішення в частині, яка стосується Банку і якою його зобов'язано вчинити певні дії, і не посилався на порушення його прав рішенням, ухваленим відносно «Укрпошти, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, колегія суддів судової палати цивільних справах дійшла висновку, що законність і обґрунтованість рішення суду підлягає перевірці в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції до відповідача, який оскаржив рішення в частині, якою позовні вимоги задоволено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

У справі, законність і обґрунтованість судового рішення у якій перевіряється, суд першої інстанції встановив такі факти й обставини.

13 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» був укладено кредитний договір, який складається із заяви ОСОБА_2 від 13 вересня 2013 року № 006-10517-130913. Тарифів Банку та Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених рішенням ради директорів Банку від 20 березня 2013 року протокол № 13(п. 1 частина 2 заяви № 006-10517-139013 - а.с. 7).

Згідно договору позивачу по справі Банком відкрито рахунок № НОМЕР_1 і надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунку у розмірі 15000 грн. за тарифом «Готівка для пенсіонерів».

Відповідно до Умов надання кредитної картки Тарифний пакет «Готівочка для пенсіонерів» (а. с. 8), розмір щомісячного платежу становить 4,49% від суми встановленого кредитного ліміту; дата щомісячного погашення до 25-го числа кожного місяця; строки кредитування до 50-ти місяців; форма повернення кредиту: щомісячно частку суми встановленого кредитного ліміту та всі плати і проценти, нараховані за місяць (обов'язковий мінімальний платіж).

Крім того, цими Умовами передбачено погашення кредиту з використанням платіжних терміналів типу I-box та EasySoft або через будь-яке відділення Укрпошти.

1 березня 2015 року позивач сплатила на користь Банку грошову суму в розмірі 1 000 грн. 00 коп. на погашення кредитної заборгованості за договором № 006-10517-130913 від 13 вересня 2013 року, що підтверджується фіскальним чеком (квитанцією) Кіровоградської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 1 березня 2015 року на суму 1000 грн. 00 коп., копія якої міститься у справі (т. 1 а. с. 20).

Однак цей платіж на рахунок Банку від «Укрпошти» не надійшов, ця обставина визнана всіма сторонами по справі.

Так листом від 11 червня 2015 року за вих. №222-405/1 УДППЗ «Укрпошта» повідомила ОСОБА_2 про те, що відповідно до договору на приймання платежів № 934-33 від 7 лютого 2013 року, укладеного між УДППЗ «Укрпошта» та ПАТ «Дельта Банк», відділенням поштового зв'язку № 6 Кіровоградської дирекції УДППЗ «Укрпошта», 1 березня 2015 року було прийнято платіж на користь ПАТ «Дельта Банк» в сумі 1 000 грн., інформація про який внесена у відповідний реєстр та надана засобами електронного зв'язку до ПАТ «Дельта Банк», але Банк не виконав свої зобов'язання і після 30-ти денного строку сформовані платіжні доручення стали недійсними.

Згідно постанови Правління НБУ від 2 березня 2015 року №150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб тієї ж дати прийнято рішення № 51 про запровадження в Банку з 3 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

У зв'язку з неврахуванням Банком сплачених на його користь позивачем коштів у сумі 1000 грн., Банком обліковується за позивачем прострочена заборгованість по кредиту в сумі 997 грн. 90 коп., а також станом на 27 липня 2016 року на суму несплаченої заборгованості він нарахував проценти в розмірі 1494 грн. та пеню в розмірі 1950 грн. (т. 1 а. с. 117).

Відмовляючи в задоволенні пред'явленого позивачем позову до УДППЗ «Укрпошта» про відшкодування майнової шкоди, трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги не ґрунтуються на законі, а вимоги про відшкодування моральної шкоди є недоведеними.

Частково задовольняючи вимоги позивача, пред'явлені до Банку, суд першої інстанції вважав, що Банк неправомірно не враховує сплачені позивачем 1 березня 2015 року кошти в сумі 1000 грн. та безпідставно нараховує на цю суму боргу проценти і неустойку. Водночас суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача про визнання договору виконаним позивачем.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з правочинів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно приписів ст. 616 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Апеляційним судом встановлено, що згідно п. 7.12.4. розділу 7 цих Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених рішенням ради директорів АТ «дельта Банк» від 20 березня 2013 року № 14, які є частиною укладеного між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_2 договору, копія яких розміщена в мережі Інтернет за електронною адресою: deltabank.com.ua, починаючи з місяця, що слідує за місяцем, в якому наданий кредит, клієнт щомісячно сплачує платіж на рахунок Банку, що зазначений у договорі, у відповідності до графіку платежів.

Пунктом 7.12.6. Правил передбачено, що платежі за договором сплачується клієнтом на рахунок, вказаний у договорі. При цьому платежі можуть сплачуватися як шляхом внесення клієнтом готівкових коштів до каси Банку, інших уповноважених банків, організацій та фінансових установи України, так і шляхом перерахування у безготівковій формі через інші уповноважені банки, організації та фінансові установи. При цьому Банк не несе відповідальність за неперерахування та/або не зарахування (ненадходження) грошових коштів від клієнта на відповідний рахунок Банку, зазначений у договорі, що стало наслідком невірного заповнення клієнтом реквізитів відповідних платіжних документів та/або невиконання ним інших вимог законодавства України в сфері переказу грошових коштів.

Згідно наданих суду відповідачами по справі відомостей, 7 лютого 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» (замовник) та УДППЗ «Укрпошта» (виконавець) укладено договір на приймання платежів № 934-33, відповідно до п. 1.1 якого предметом цього договору є надання виконавцем в особі своїх філіалів послуг замовнику з приймання об'єктами поштового зв'язку платежів у національній валюті від споживачів для перерахування їх на рахунок замовника, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити надані послуги.

Як зазначалося вище, в Умовах надання кредитної картки за тарифним пакетом «Готівка для пенсіонерів», з якими під підпис була ознайомлена позивач по справі (а.с. 8), ПАТ «Дельта Банк» рекомендував їй сплачувати кредит, зокрема, у будь-якому відділенні «Укрпошти».

Суд першої інстанції вірно встановив і сторонами не оспорюється, що на виконання умов укладеного між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_2 договору остання сплатила 1 березня 2015 року на користь Банку 1000 грн. у через відділення УДППЗ «Укрпошта», як то передбачено умовами договору.

З урахуванням цих обстави, колегія суддів судової палати у цивільних справах дійшла висновку, що ПАТ «Дельта Банк», уклавши договір з УДППЗ «Укрпошта» на приймання платежів від споживачів і рекомендувавши позичальнику ОСОБА_2 сплачувати кошти за договором у будь-якому відділенні «Укрпошти», прийняв на себе ризики невиконання УДППЗ «Укрпошта» зобов'язання перед Банком з перерахування сплачених клієнтами Банку коштів на користь останнього, за виключенням випадків невірного оформлення платіжного документа з вини платника (п. 7.12.6. Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених рішенням ради директорів АТ «дельта Банк» від 20 березня 2013 року № 14).

Таким чином позивач довела факт виконання нею зобов'язання перед Банком по сплаті належного за кредитним договором платежу в сумі 1000 грн. та відсутність її вини в тому, що ці кошти не були зараховані на рахунок Банку.

Суд враховує, що дізнавшись про не зарахування сплачених нею коштів, позивач вжила можливих в таких випадках і залежних від неї заходів: зверталася з відповідними клопотаннями до відповідачів та надавала наявні у неї докази на підтвердження здійснення нею платежу.

Таким чином покладення Банком на позивача відповідальності у вигляді нарахування неустойки та процентів за дії/ бездіяльність УДППЗ «Укрпошта» є безпідставним.

ПАТ «Дельта Банк», якому відомо про сплату 1 березня 2015 року позивачем платежу в сумі 1000 грн., мав зарахувати її на вказаний у договорі рахунок і зменшити обліковувану ним за позивачем заборгованість.

Суд першої інстанції відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, вірно застосував положення ст.ст. 526, 530, 614, 1054, 1066, 1073 ЦК і дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки кошти, внесені ОСОБА_2, не було зараховано на позичковий рахунок позивача через обставини від неї не залежні і ризики настання яких покладаються на Банк.

Суд вірно зазначив, що Банк безпідставно збільшив боргові зобов'язання позивача, тим самим порушив договірні умови, а тому останнього слід зобов'язати зарахувати сплачені позивачем кошти в розмірі 1000 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором від 13 вересня 2013 року № 006-10517-130913 та скасувати нараховані проценти та пеню.

Доводи, на які посилається заявник у своїй апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанцій не спростовують.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: