Справа № 309/2756/17
У Х В А Л А

Іменем України

26 жовтня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готра Т.Ю.,

суддів : Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.

при секретарі : Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хустського районного суду від 07 вересня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Хустського районного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області про зняття арешту,-

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Хустського районного суду від 07 вересня 2017 року, якою у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Хустського районного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській областіпро зняття арешту відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати зазначену ухвалу як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Хустського районного відділу ДВС ГТУЮ, в якому просив зняти обтяження у виді арешту зі всього майна, що належить позивачу, накладене відділом ДВС Хустського РУЮ постановою від 08.07.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, постановою від 04.11.2015 року про арешт коштів боржника - в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/309/50/15, виданого 24.06.2015 року Хустським районним судом про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 06 серпня 2014 року і до досягнення нею повноліття, - посилаючись на те, що борг, у зв'язку із виникненням якого було накладено арешт на майно позивача, погашено у повному обсязі. Але арешт з майна позивача не знято, що порушує його законні права та інтереси щодо розпорядження майном, власником якого він є.

Відмовляючи у відкритті провадження у вказаній в справі на підставі п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені ОСОБА_1 вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позивач оскаржує дії державного виконавця, а саме: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, вчинені під час виконання виконавчого документу, виданого на підставі рішення суду, постановленого в порядку ЦПК України, - а тому такі повинні оскаржуватися в порядку, передбаченому статтями 383-385 ЦПК України, шляхом звернення до суду з відповідною скаргою, а не позовною заявою.

Проте, колегія суддів повністю погодитися з висновком суду першої інстанції не може з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України судя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 2, п. 7 ч. 4, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна(коштів) боржника або його частини є: погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У п.24 Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст.ст.57, 58 Закону України «Про виконавче провадження». Такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.1,2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 року - у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно ж п.5 вищезазначеної Постанови Пленуму ВССУ у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У зв'язку із цим боржник (учасник цивільного провадження, на майно якого накладено арешт) не може пред'являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що дане питання підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки питання про зняття арешту з майна ставить боржник у виконавчому провадженні, і зазначене питання не пов'язано зі спором про право на це майно.

Разом із цим, суд першої інстанції не врахував положень ч.1 ст.121 ЦПК України щодо залишення заяви без руху із наданням заявникові строку для усунення її недоліків, що у відповідності до п.3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, є підставою для скасування ухвали з передачею питання щодо відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції, а апеляційна скарга ОСОБА_1 до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Хустського районного суду від 07 вересня 2017 року скасувати, а питання щодо відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча Судді