Справа № 645/4087/17
Провадження № 2/645/2270/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Сілантьєвої Е.Є.

при секретарі - Момот О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнила та просила: встановити порядок користування житловим будинком №3 по вїзду Багратіона в м. Харкові, виділивши в її користування житлову кімнату 1-6, площею 12,8 кв.м. у житловому будинку літ. А-1, інші житлові кімнати залишити у користуванні відповідача та третьої особи, коридор, кухню залишити у загальному користуванні.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що позивачу та її дітям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1. Між ними існувала домовленість щодо розпорядження їх спільною квартирою вони продають квартиру , отримані від продажу гроші її донька ОСОБА_3 та її зять витрачають на придбання приватного будинку, при цьому на імя позивача оформлюється право власності на відповідну їй частину грошей будинку, а її синові ОСОБА_4 протягом певного часу виплачується вартість 1/3 частини проданої квартири. Така домовленість всіх влаштовувала та не порушувала їх інтересів. ОСОБА_3 зі своїм чоловіком підшукали будинок ,який відповідав всім їхнім вимогам, після чого між позивачем та власником будинку 24 травня 2012 року укладено договір про зобовязання сторін укласти договір купівлі продажу. Згідно цього договору ОСОБА_5 та ОСОБА_1 взяли на себе зобовязання укласти договір купівлі продажу житлового будинку №3 по вїзду Багратіона в м. Харкові не пізніше 20 червня 2012 року, при цьому вартість цього обєкту нерухомості має складати 50000 доларів США. Для виконання цих та інших зобов'язань за договором від 24.05.2012 року віна передала ОСОБА_5 власні гроші в сумі 1500 доларів США. 01 червня 2012 року був укладений договір купівлі продажу вищезазначеної квартири, за умовами якого спільна квартира позивача та її дітей №48 по бульвару Івана Каркача, 79 в м. Харкові була продана за 183770,00 гривень, що станом на час продажу складало еквівалент 23000 доларів США. Після цього, відповідач ОСОБА_2, отримавши від позивача всю суму, виручену від продажу квартири та додавши цю суму до власних коштів, 06 липня 2012 року без відома та згоди позивача, придбав житловий будинок загальною площею 69,8 кв.м., з яких житлова 44,2 кв.м. по вїзду Багратіона №3 в м. Харкові. При цьому, договір був укладений ним одноособово, позивач не знала, що на її імя не було придбано жодної частки в спірному житловому будинку. У серпні 2012 року вона, як член сімї співвласника будинку, згідно їх з донькою домовленості вселилася в зазначений будинок та була зареєстрована за вказаною адресою, де проживає по теперішній час. Спірний будинок складається з чотирьох житлових кімнат, кухні, санвузлу, коридору. Позивач займає житлову кімнату площею орієнтовно 14 кв.м. Крім того, вона користується місцями загального користування:кухнею, санвузлом та коридором. З часу придбання будинку відповідач вважає себе єдиним власником спірного житлового будинку, може без дозволу зайти до кімнати позивача, перекладати її речі, а тому позивач вимушена звернутися до суду із відповідним позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, яка діяла на підставі довіреності від 15.11.2017 року в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з урахуванням уточненої позовної заяви та просила їх задовольнити.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позов з урахуванням його уточнення та просила його задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України: « Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання».

Відповідно ч. 1 ст. 16 ЦК України: «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу».

Відповідно п.3 ч.2 ст. 16 ЦК України: «Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право».

У відповідності до ч 3 ст. 10, ч 2 ст.59, ч 1, ч 4 ст..60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

24 травня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був укладений договір про зобовязання сторін укласти договір купівлі-продажу. Відповідно до умов даного договору, сторони в строк до 30.06.2012 року зобовязані укласти договір купівлі продажу будинку, розташованого за адресою: м.Харків, вїзд Багратіона буд. 3, при цьому вартість цього обєкту нерухомості має складати 50000 доларів США (а.с.9).

01 червня 2012 року укладено договір купівлі продажу квартири№48 в буд. 79 по бульв. Івана Каркача в м. Харкові за умовами якого ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 продали , а ОСОБА_6 купила зазначену квартиру (а.с.7).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання №04-07/4772/17 від 05.09.2017 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: м.Харків, вїзд Багратіона буд. 3 з 09.08.2012 року по теперішній час (а.с. 6).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №96917891 від 11.09.2017 року, житловий будинок №3 по вїзду Багратіона в м. Харкові, загальною площею 69,8 кв.м., житловою площею 44.2 кв.м. з земельною ділянкою площею 500 кв.м. належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу, р.№3289 від 06.07.2012 року, засвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 (а.с.10).

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що між нею, донькою ОСОБА_8 та зятем ОСОБА_2 та 2 склався фактичний порядок користування будинком, а саме: вона користується житловою кімнатою 1-6, площею 12,8 кв.м у житловому будинку літ.- А, інші житлові кімнати знаходяться у користуванні відповідача та третьої особи. Коридором, кухнею та санвузлом вони користуються спільно.

Статтею 150 Житлового кодексу визначене, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 155 Житлового кодексу жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» якщо виділ частки у будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим позовом про це встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами). У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Згідно ст.358 ч.2 ЦК України співвласники права спільної часткової власності можуть домовитися про порядок користування майном. За ч.3 цієї ж статті кожен із співвласників має право на надання йому в користування тієї частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

При встановленні порядку користування житловим приміщенням кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина приміщення з урахуванням його частки в праві спільної власності на майно. Разом із тим, виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно, а відповідно, не порушує прав співвласників ( правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-1500цс15 від 17.02.2016 року ).

Аналізуючи матеріали справи, враховуючи порядок користування будинком, який склався між сторонами, суд приходить до висновку про доцільність визначення порядку користування спірним будинком, відповідно до порядку, запропонованого позивачем в судовому засіданні.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 215, 218, ст.358 ЦПК України, ст.150, 155 ЖК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити порядок користування житловим будинком по вїзду Багратіона, 3 в м. Харкові наступним чином:

- виділити в користування ОСОБА_1житлову кімнату 1-6, площею 12, 8 кв.м., у житловому будинку літ. А-1;

- інші житлові кімнати залишити у користуванні відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3;

- коридор, кухню та санвузол залишити у загальному користуванні.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ