АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 617/1655/16-ц Головуючий І інстанції: Уханьова І.С.
Провадження № 22-ц/790/3277/17 Доповідач: Сащенко І.С.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Сащенко І.С.

суддів Довгаль А. П., Коваленко І.П.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 28 березня 2017 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 17 747,98 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 17 березня 2016 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено трудовий договір № 6 про прийняття на роботу на посаду касира магазину. Одночасно сторони уклали договір про повну матеріальну відповідальність за ввірені їй матеріальні цінності. Відповідач була ознайомлена з своїми функціональними обовязками касира магазинуна, на підтвердження чого особисто розписалася в Робочій інструкції касира магазину.

08 листопада 2016 року за місцем роботи відповідача, яке розташовано за адресою: Харківська область, Вовчанський район, м. Вовчанськ, вул. Соборна, буд. 68, Універсам «Центральний», ТМ «Продукти Єрмоліно» була виявлена недостача коштів, які знаходилися під матеріальною відповідальністю ОСОБА_1 у розмірі 17 747, 98 грн., про що був складений Акт приймання-передачі від 08.11.2016 року. Відповідачем написано розписку про зобовязання відпрацювати втрачені грошові кошти. ОСОБА_3 10.11.2016 року написала заяву про звільнення. 14.11.2016 року позивач звільнив відповідача, з виплатою їй передбачених законодавством коштів.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали.

Відповідач позовні вимоги не визнав.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 28 березня 2017 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 17747, 98 та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., всього 18299,19 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та постановити нове, у задоволенні позову відмовити. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що в наслідок порушень ФОП ОСОБА_2 процедури здавання готівкової виручки, вона не мала можливості кожен день після закінчення роботи здати виручку. А внаслідок порушень менеджером ОСОБА_4 своїх службових обовязків, в касі на момент вчинення крадіжки зібралась сума 17 747,98 грн. Відповідних умов для зберігання грошових коштів на робочому місці створено не було, що стало передумовою вчинення крадіжки.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 та стягуючи з ОСОБА_1 17747,98 грн. на відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив із доведеності вини останньої у спричиненні такої шкоди.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Згідно розяснень, які містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» N 14 від 29.12.1992 року виходячи з вимог ст.15 ЦПК ( 1501-06 ) суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі

статтями 130, 135-3, 137 КЗпП ( 322-08 ) залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки,

неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Встановлено, що 17.03.2016 року між ФОП ОСОБА_2, який використовує працю найманих працівників, та ОСОБА_1 було укладено трудовий договір №6, відповідно до умов якого відповідачка була зобовязана виконувати роботу касира (а.с.8)

З метою забезпечення збереження матеріальних цінностей, які належать ФОП ОСОБА_2, того ж дня між сторонами було укладено договір про повну матеріальну відповідальність касира.(а.с.11)

Згідно витягу з кримінального провадження №0001225, 08.11.2016 року до ЄРДР було внесено відомості про злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, та зазначено, що 07.11.2016 року близько 18:30 год. у відділі «Продукти Єрмоліно», де працювала відповідачка, невідома особа шляхом вільного доступу скоїла крадіжку грошових коштів в сумі 17855 грн. (а.с.35)

Згідно акту приймання-передачі від 08.11.2016 року було виявлено нестачу на суму 17747,98 грн., яку ОСОБА_1 зобовязалась відпрацювати, про що написала відповідну розписку (а.с.38, 31)

Наказом №72 від 14.11.2016 року ОСОБА_1 була звільнена на підставі ст.38 КУпП за власним бажанням (а.с.28)

При цьому з відповідачкою було проведено повний розрахунок при звільненні (а.с.36-37)

Шкоду, завдану позивачу внаслідок викрадення грошових коштів, ОСОБА_1 у добровільному порядку не відшкодувала.

За приписами ст.132 КУпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Відповідно до ст.134 цього ж Кодексу законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

До вказаного переліку входять і посада касира та роботи з продажу (видавання) товарів (продукції), їх підготовки до продажу незалежно від форм торгівлі і профілю підприємства (організації).

Розмір шкоди, заподіяної працівником підприємству, установі, організації, з якими він перебуває в трудових відносинах, визначається відповідно до ст. 1353 КЗпП, Закону від 6 червня 1995 року «Про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації розкраданням, знищенням (псуванням), недостачею або втратою дрогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей» і Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 116.

За змістом вказаних норм для визначення розміру шкоди беруться до уваги дані бухгалтерського обліку, які свідчать про кількість і вартість втраченого майна.

Посилання ОСОБА_1 на те, що акт приймання-передачі, яким було зафіксовано розмір нестачі, не може бути прийнятий судом як належний доказ, є безпідставним.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

За визначеннями, які містяться у ст.1 цього закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Оскільки акт прийому-передачі є первинним документом, який відображає результати інвентаризації наявних коштів, він є належним підтвердженням розміру завданої матеріальної шкоди.

Доведеним є і ступінь вини відповідачки.

У п.4 трудового договору, укладеного з ОСОБА_1 встановлено час виконання робіт з 08-00 год. до 20-00 год., з перервою 1 год.

Згідно п.2.24 робочої інструкції касира магазину, з якою ОСОБА_1 була ознайомлена 17.03.2016 року під підпис, якщо в торговому залі немає покупців, то касир на 10 хвилин може відвідати туалетну кімнату, або прийняти їжу. У разі виходу продавця за межі торгівельного місця , він повинен закрити касовий ящик і вхідні двері, при цьому на двері вішається картка про те, що касир пішов на технічну перерву із зазначенням точного часу.

Як зазначено у позовній заяві, 07.11.2016 року відповідачка близько 18-30 год. покинула робоче місце і вийшла за межі торгівельного майданчику на вулицю, залишивши виручку від продажу товарів без нагляду та не вжила заходів щодо схоронності матеріальних цінностей, порушивши при цьому вимоги п.2.24 вказаної інструкції.

Даного факту ОСОБА_1 не заперечувала.

При цьому посилалась на те, що роботодавцем не було забезпечено належне зберігання виручки. Грошові кошти зберігались у верхній шухляді столу.

Зазначені обставини судовою колегією не приймаються.

Договором про повну матеріальну відповідальність касира передбачено, що у разі виникнення обставин, що заважають нормальному виконанню касиром своїх обовязків або створюють загрозу надійній схоронності матеріальних цінностей, касир зобовязаний негайно повідомляти про такі обставини підприємця у письмовій формі, чого ОСОБА_1 зроблено не було.

Крім того, для роботодавця, як приватного підприємця та платника єдиного податку, особливі вимоги щодо належного облаштування каси та надійного зберігання готівкових коштів у ній, зазначені у п. 4.1 Положенняпро ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ 15.12.2004 за N 637, на які посилається ОСОБА_1, не поширюються.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо порушення ОСОБА_1 трудових обовязків, внаслідок чого відбулось викрадення готівки з каси та спричинення збитків ФОП ОСОБА_2

Таким чином, рішення суду є законними та обґрунтованим, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді