Справа № 522/9056/17
Провадження № 2/522/7457/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Кравчук Т.С.,

при секретарі Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, що був уточнений, в якому просить суд визнати за позивачем право власності на 70/343 (сімдесят триста сорок третіх) частин земельної ділянки розміром 0,0343 га, яка розташована за адресою: місто Одеса, провулок Кордонний, 3, з цільовим призначенням «В.02.01 Для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» та яка раніше належала на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія: ІІІ-ОД № 047709 зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 2527 від 17.01.1999 року, ОСОБА_3, який помер 30.12.2013 року.

У судове засідання позивач надав заяву,у якій просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання надав заяву, у якій позов визнав та просив справу розглядати за його відсутності.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, зясувавши всі суттєві обставини, вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 24 квітня 1992 року ОСОБА_3 належало 7/20 частин житлового будинку №3 по провулку Кордонному в місті Одесі.

Земельна ділянка, площею 0,0543га, за цією ж адресою належала ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 17.01.1999 року, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2527, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

ОСОБА_4 знаходився у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (надалі - Відповідач). В подальшому шлюб між ними було розірвано у 2002 році.

Так як спірне майно було набуте ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у шлюбі, то їх частини у спільному майні відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю, чинному на момент виникнення правовідносин, вважалися рівними.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси 26 березня 2002 року визнано за відповідачкою 1/2 частини земельної ділянки, яка належала ОСОБА_4 Після даного рішення суду за ОСОБА_4 залишилось 0,0273 га. та відповідачці належало 0,0273га.

Після чого, 24.12.2002 року ОСОБА_4 здійснив продаж 0,0192 га. належної йому земельної ділянки, а 16.04.2003 року продав ще 0,0011га.

Таким чином, у власності ОСОБА_4 залишилася земельна ділянка площею 0,007га. (0,0543га,- 0,0273га.- 0,0192 га,- 0,0011га. = 0,007га).

20.11.201З року ОСОБА_3 склав заповіт на користь ОСОБА_1, згідно якого заповів йому все своє майно.

30.12.2013 року ОСОБА_3 помер. Після його смерті позивач прийняв спадщину.

Для оформлення спадщини у встановлений законом строк позивач звернувся до Шостої Одеської нотаріальної контори з відповідною заявою, після чого отримав Свідоцтво на право спадщини за заповітом №155/2014 від 13 вересня 2014 року, відповідно до якого став власником 55/1000 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Одеса, провулок Кордонний, 3.

Стосовно отримання у спадщину земельної ділянки, яка належала померлому ОСОБА_4, в державній нотаріальній конторі №6 ОСОБА_1 відмовлено у оформленні права спадщини та повідомлено про необхідність звернутись до органів Держкомзему та отримати інформацію щодо розмірів та її належності.

Після чого позивач звернувся до Головного Управління Держкомзему в Одеській області з заявою про надання інформації стосовно розміру та належності земельної ділянки померлому ОСОБА_4

Відповідно до статті 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально.

Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно з пунктом 1 статті 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і всім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до п. 1,2 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з п. 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Пунктом 1 Статті 392 ЦК України передбачено що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Намагання оформити право власності на спірну земельну ділянку шляхом присвоєння кадастрового номеру відповідачем не дає позивачу можливості прийняти спадщину на частину земельної ділянки, здійснити реєстрацію права власності та вільно розпоряджатись своїм майном, у звязку з чим змушений звернутись до суду з позовом в порядку статті 392 ЦК України про визнання права власності на земельну ділянку розміром: 0,007 га. є частиною спільної з відповідачем земельної ділянки розміром 0,0343 га, тобто часткою 70/343 від земельної ділянки розміром 0,0343 га яка розташована за адресою: м. Одеса, провулок Кордонний, 3, з цільовим призначенням: «В.02.01 Для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

На підставі чого суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 70/343 (сімдесят триста сорок третіх) частин земельної ділянки розміром 0,0343 га, яка розташована за адресою: місто Одеса, провулок Кордонний, 3, з цільовим призначенням «В.02.01 Для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» та яка раніше належала на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія: ІІІ-ОД № 047709 зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 2527 від 17.01.1999 року, ОСОБА_3, який помер 30.12.2013 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: 09.11.2017