Справа № 487/4328/17
Провадження № 2/487/2242/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Біцюка А. В., за участю секретаря судового засідання Попович В. Б., позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2017 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Свої вимоги позивачі обгрунтували тим, що вони є власниками квартири №84 у житловому будинку №84, що знаходиться по вул. Крилова у м. Миколаєві. Право власності на зазначену підтверджується Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2008 року.

Крім позивачів в квартирі зареєстрований чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_3, з яким на даний час Заводським районним судом м. Миколаєва вирішується питання щодо розірвання шлюбу. Позивачі зазначають, що ОСОБА_3 в квартирі з січня 2017 року не проживає, крім того неодноразово вчиняв протиправні дії проти позивачів.

Вказують, що відповідач ОСОБА_3 постійно погрожує позивачам, залякує, псує речі, належні іншим жильцям квартири. Крім того, на даний час відкрито кримінальне провадження за фактом викрадення відповідачем автомобіля, що належить ОСОБА_2 Також на розгляді в Заводському районному суді м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження по притягненню ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України. Також відповідач не приймає жодної участі в утриманні будинку, його ремонті, оплаті за комунальні послуги.

На підставі викладеного позивачі вимушені були звернутись до суду із зазначеним позовом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, підтвердила фактичні обставини, що викладені у позовній заяві, просила суд про задоволення позову.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, підтвердила фактичні обставини, що викладені у позовній заяві, просила суд про задоволення позову.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав повністю. Суду пояснив, що з позивачкою ОСОБА_1 проживає з однією сімєю з 2004 року. Однак зараз змушений орендувати квартиру, оскільки позивачка не пускає його до квартири, провокує конфлікти постійно. Зазначив, що всі його неправомірні дії стосовно ОСОБА_1 були спровоковані нею ж самою. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2008 року у справі №2-3123/2008, визнано договір міни квартири АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2, укладений 23.12.1997 року між ОСОБА_1, яка діяла за себе та за свою неповнолітню дитину ОСОБА_5 з одного боку та ОСОБА_6 з другого боку, який був зареєстрований на ТБ «Нерухомість Авторитет КСК» дійсним». Визначено частки в квартирі АДРЕСА_3 по ? частині за кожним за ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

16 листопада 2015 року ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 вчини сімейну сварку, в ході якої ображав нецензурною лайкою свою дружину ОСОБА_1, погрожував фізичною розправою, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності за частинами 1ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 3 доби. (постанова Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.01.2016р.).

Але, заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Систематичні порушення правил співжиття відповідачем, які роблять неможливим для інших проживання із ним в одному будинку підтверджуються:

- матеріалами кримінальних проваджень: №000863 та №000866 за фактом того, що 03.03.2017 року в період з 08:00 год. до 08:20 год. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходячись в квартирі АДРЕСА_5 фізичне насилля до ОСОБА_1 Згідно висновку експерта експерта №304 від 03.03.2017 у ОСОБА_1 мають місце тілесні ушкодження у вигляді синців нижніх повік лівого та правого ока, лівої завушної раковини, грудній клітині, правого плеча, лівої лодижки, лівій сідниці. ОСОБА_3 пред'явлено підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.122 та обвинувальний акт передано до суду.

- листом начальника Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області в якому зазначено, що з ОСОБА_3 проведено профілактично-роз'яснювальну бесіду за фактом звернення ОСОБА_2 щодо погроз ОСОБА_3 підпалом майна.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджання своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

При вирішенні спорів, пов'язаних із користуванням жилими приміщеннями в будинках належних громадянам на праві приватної власності (про виселення, право користування тощо), слід виходити з норм глави6розділуІІІ ЖК Українипро користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду.

Передбачені ст.ст.150, 156, 157 ЖК України правила щодо користування будинком, встановлення прав та обов'язків членів сім'ї власника будинку, підстав виселення членів його сім'ї - не порушують встановленого нормами ЦК України права на захист власності нерухомого майна. Оскільки право члена сім'ї власника жилого будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком відповідно дост.156 ЖК України бумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку.

Тобто дост.156 ЖК Україничлени сім'ї власника будинку, в тому числі і колишні, користуються жилими приміщеннями нарівні з власником. Їх право користування жилим приміщенням урегульоване житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом .

Відповідно до ч.1ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Як роз'яснив у Постанові №2 від 12.04.1985 року (із наступними доповненнями та змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» Пленум Верховного Суду України, при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, слід виходити з того, що при тривалій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Враховуючи те, що позивачі є власниками квартири, в якій проживає відповідач, а останній систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для інших проживання із ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу на нього виявились безрезультатними, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, ст.116,150,156,157 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_6.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Біцюк А. В.