АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/4145/14-ц Номер провадження 22-ц/786/3101/17Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

За участю секретаря : Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу а апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 20 травня 2014 року за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Мостафи про стягнення боргу по процентам,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 20 травня 2014 року з метою забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Мостафи про стягнення боргу по процентам накладено арешт на майно ОСОБА_4 Мостафи :

квартиру АДРЕСА_1;

квартиру АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з ухвалою суду в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. Вказує, що накладення арешту на вищевказане майно порушує її права, оскільки вона придбала квартиру АДРЕСА_1, яка фактично є стоматологічним кабінетом 16.07.2014 року.

Ухвала суду в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 сторонами не оскаржується, а тому у колегії суддів відсутні підстави для її перегляду в цій частині.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно ст.312 ч.1 п.1 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 Мостафи про стягнення боргу по процентам в розмірі 29029,96 грн.

Одночасно, нею було подано заяву про забезпечення позов шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно.

В травні 2014 року ОСОБА_3 збільшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача борг за договором позики в розмірі 466519,32 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 20.05.2014 року заяву ОСОБА_3 задоволено та накладено арешт на майно ОСОБА_4 Мостафи - квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2.

При цьому суд погодився з твердженням заявника щодо наявності підстав для забезпечення позову у обраний ним спосіб, оскільки невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З вказаним висновком погоджується колегія суддів як з таким, що ґрунтується на нормах процесуального права.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою сторін, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

За змістом ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити можливим виконання рішення суду.

Так, матеріалами справи доводиться те, що між сторонами дійсно виник майновий спір про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики, предметом якого є кошти в сумі 40000 доларів США.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилався на те, що боржник ухиляється від свого обовязку по поверненню отриманих за розпискою коштів, уникає будь-яких контактів з ним, що свідчить про його небажання повертати борг.

При отриманні позики, ОСОБА_4 Мостафи запевняв позивача про наявність в нього майнових можливостей для її повернення, оскільки займається підприємницькою діяльністю має нерухомість в м. Полтаві.

Отже, встановивши підстави для застосування забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, суд першої інстанції пересвідчився в належності таких квартир саме відповідачу та співмірно до заявлених вимог обрав спосіб його забезпечення, вирішивши таким чином питання у відповідності до норм процесуального права.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи посилання на обставини, які б спростували висновки суду першої інстанції та свідчили б про відсутність підстав для забезпечення позову.

Зокрема, відхиляються колегією суддів твердження про те, що суд помилково наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка на той час вже була переобладнана в стоматологічний кабінет, оскільки ця обставина сама по собі не виключає підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно.

Крім того, той факт, що не дивлячись на існування судової ухвали про накладення арешту на вищевказані квартири, відповідач все ж таки відчужив одну з них - квартиру АДРЕСА_1, черговий раз доводить вірність висновків суду про необхідність забезпечити позов для можливості в подальшому виконати судове рішення, в тому числі і шляхом звернення стягнення на майно боржника.

За вказаних обставин судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали місцевого суду, яка постановлена з дотриманням закону.

Керуючись ст.ст. 303, 312 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 20 травня 2014 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : (підписи)

З оригіналом згідно.