Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Інституту електрозварювання

ім. Є.О.Патона Національної академії наук України, третя особа - ОСОБА_5, про визнання наказу про розірвання трудового договору незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою представника Інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона Національної академії наук України - ЯремчукВіти Вікторівни на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 21 лютого 2005 року його було прийнято на роботу в Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України на посаду старшого наукового співробітника відділу № 4 неруйнівних методів контролю якості зварних з'єднань за контрактом. З

01 листопада 2011 року його було переведено з роботи за контрактом на роботу за безстроковим трудовим договором на посаді старшого наукового співробітника у відділі № 4, у зв'язку із переходом з наукової пенсії на пенсію за віком.

Зазначав, що після складення доповідної записки від 23 листопада

2014 року начальнику, завідувачу відділу № 4 ОСОБА_5, між ним та ОСОБА_5 загострилися стосунки через різне бачення можливих наукових підходів до виконання своєї роботи.

17 березня 2015 року ним було отримано поштою наказ № 76- к від

04 березня 2015 року «Про скорочення чисельності та штату працівників» та попередження від 05 березня 2015 року про звільнення з посади старшого наукового співробітника відділу № 4 неруйнівних методів контролю якості зварних з'єднань.

Зазначав, що на неодноразові звернення до відповідача з вимогою надати підтвердження змін в організації виробництва і праці доказів надано не було. При цьому відповідачем не було враховано його переважне право на залишення на роботі, враховуючи, що він є дитиною війни.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням поданих уточнень, ОСОБА_4 просив визнати наказ № 172-к про розірвання трудового договору від 05 червня 2015 року недійсним, скасувати вказаний наказ, поновити його на посаді старшого наукового співробітника відділу № 4 Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України та стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу по день поновлення його на роботі.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 лютого

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

26 травня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Скасовано наказ директора інституту академіка НАН України

Патона Б.Є. № 172-к від 05 червня 2015 року «Про припинення трудового договору».

Поновлено ОСОБА_4 на посаді старшого наукового співробітника відділу № 4 Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України.

Стягнуто з Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 57 147 грн 13 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник Інституту електрозварювання

ім. Є.О.Патона НААН України - Яремчук В.В., посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних у кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що звільнення ОСОБА_4 відбулось із порушенням ст. ст. 40, 42 КЗпП України, оскільки відповідачем не враховано переважне право позивача на залишення на роботі, при цьому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_4 не відповідав займаній підставі, зокрема, у зв'язку із низькою продуктивністю праці позивача.

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, доказам, які містяться в матеріалах справи, та вимогам закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці ( ч. 1 ст. 42 КЗпП України).

Частина 2 ст. 42 КЗпП України передбачає, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини щодо наявності у ОСОБА_4 переважного права на залишення на роботі, передбаченого ст. 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відсутності належних доказів нерівності продуктивності праці та кваліфікації ОСОБА_4 порівняно з іншими працівниками, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про порушення відповідачем ст. ст. 40, 42 КЗпП України при звільненні позивача.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

Суди попередніх інстанцій вірно визначились із характером спірних правовідносин, надали їм належну оцінку, вірно застосували норму права до спірних правовідносин, законно та обґрунтовано дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника Інституту електрозварювання

ім. Є.О.Патона Національної академії наук України - Яремчук Віти Вікторівни відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 лютого

2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Л.М. Мазур