Справа № 728/165/17 Провадження № 22-ц/795/1962/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Новіков О. М. Доповідач - Лакіза Г. П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:позивача ОСОБА_5, його представника адвоката ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_7, її представника - адвоката ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 18 вересня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та про визнання права власності на квартиру, -

в с т а н о в и в:

В січні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив встановити факт його проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 з 1992 року по січень 2017 року та визнати квартиру № 4, яка розташована в м. Бахмачі по вул. Дружби, б.3, спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_7 як членів сімї.

Позивач зазначав, що з 1992 року по час звернення до суду проживав однією сімєю без реєстрації шлюбу з відповідачкою ОСОБА_7 Від спільного життя вони мають сина - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. У вказаний проміжок часу вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільні права та обовязки, при цьому придбали різне майно, в тому числі 21 лютого 1996 року вони придбали квартиру АДРЕСА_1 за 10000 доларів США, які надав позивач, але квартиру відповідач оформила на себе із домовленістю, що в разі виникнення необхідності, вона переоформить половину квартири на позивача. На даний час відносини між ними погіршилися, відповідач заперечує право позивача на вказану квартиру, а тому постало питання про вирішення цього питання у судовому порядку. В первинних позовних вимогах ставилося питання про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з 1992 року та визнання квартири спільною сумісною власністю.

В ході судового розгляду справи позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просив встановити факт проживання з ОСОБА_7 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по січень 2017 року та визнати за ним права власності на всю квартиру, яка розташована в АДРЕСА_2.

Підставою для збільшення позовних вимог позивачем було зазначено неправдиві заяви відповідача про те, що вказана квартира була придбана лише за її кошти, тоді як її доходи свідчать про явну неспроможність відповідачки зібрати необхідну суму для придбання даної квартири. Це викликало у нього обурення і спонукало збільшити позовні вимоги.

Оскаржуваним рішенням Бахмацького районного суду від 18 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_9 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу позивача ОСОБА_5 з відповідачем ОСОБА_7 з 1992 року по січень 2017 року. Квартиру, яка розташована в АДРЕСА_3, визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_7 як членів сімї. Відмовлено в задоволенні збільшеної частини позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по січень 2017 року та про визнання за ним права власності на квартиру, яка розташована в АДРЕСА_3. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 4814 грн. в порядку відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення Бахмацького районного суду від 18 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, а також стягнути на її користь витрати на правову допомогу та по сплаті судового збору.

Оскаржуване рішення суду ОСОБА_7 вважає незаконним та необґрунтованим у звязку з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідністю висновків суду обставинам справи; порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_7 вважає неправильною оцінку судом першої інстанції досліджених по справі доказів, оскільки при ухваленні рішення суд взяв до уваги лише показання свідків з боку позивача, які врахував лише в тій частині, яка підтверджує доводи позивача. В рішенні відсутні мотиви того, чому суд не взяв до уваги надані нею докази. Зокрема, суд не дав оцінки факту перебування позивача в іншому шлюбі, який було припинено з моменту реєстрації розірвання шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану 25.03.1997 року на підставі рішення Бахмацького районного суду від 04.02.1994 року. За нормами КпШС України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, сімю складали чоловік, дружина і діти. Оскільки ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, він не міг бути членом її сімї. Вважає також, що при вирішенні спору суд неправильно застосував норми цивільного законодавства, а саме, ст.17 Закону України „Про власність, яка встановлювала правовий режим майна, придбаного внаслідок спільної праці членів сімї.

Також ОСОБА_7 зазначає, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 21.02.1996 року, вона одна купила спірну квартиру за 200000000 карбованців, які продавці ОСОБА_10 та ОСОБА_11 одержали від покупця ОСОБА_7 до підписання цього договору, а тому пояснення свідка ОСОБА_10 про отримання нею грошей тільки від позивача є недостовірними. Копія розписки ОСОБА_10 суперечить змісту вищевказаного договору, її оригінал суду не надано, а тому цей доказ є недопустимим і не може враховуватися судом при ухваленні рішення. Позивачем не оспорювався вказаний договір купівлі-продажу, проте він вказує, що квартира придбана виключно за його особисті кошти. Позивачем не доведено, що дійсна вартість квартири на момент її придбання в 1996 році була відмінною від вартості квартири, вказаної в договорі купівлі-продажу, і що вона не могла купити вказану квартиру сама. Нею були надані докази про розмір її заробітної плати та заробітної плати її матері, які повністю підтверджують наявність у неї достатніх коштів для придбання квартири. Натомість, доводи позивача про те, що його тесть подарував йому та його першій дружині 4000 доларів США, не підтверджені належними доказами договір дарування такої суми мав бути нотаріально посвідчений. Так само недопустимим та штучно створеним доказом є „Угода про добровільний поділ майна подружжя, оскільки у позивача та членів його колгоспного двору не було господарства, з якого можна було отримати дохід 20000 доларів США.

ОСОБА_7 також зазначає, що позивачем не спростовано той факт, що з 1978 року по 1995 рік він був членом колгоспного двору, що розташований по вул. Жовтнева, 32 в с. Рубанка Бахмацького району. За даними погосподарських книг, члени цього колгоспного двору не мали великого господарства та земельних ділянок, що спростовує доводи позивача про джерело отримання ним доходів від ведення сільського господарства.

Крім того, ОСОБА_7 звертає увагу апеляційного суду на те, що позивач фактично не збільшив позовні вимоги, а змінив їх, оскільки в заяві про збільшення позовних вимог від 15.06.2017 року він вказував, що „бажає змінити позовні вимоги та ставити питання про визнання за мною права власності на всю квартиру, як таку, що придбана за мої особисті кошти. На неодноразові запитання представника відповідача представник позивача відповідав, що вони з довірителем підтримують останню заяву про збільшення позовних вимог і не ставлять питання про встановлення факту проживання однією сімєю з 1992 року. В судових дебатах представник позивача також акцентував свою промову на тому, що факт спільного проживання позивач просить встановити саме з 2004 року. Суд при ухваленні оскаржуваного рішення вийшов за межі позовних вимог, чим порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства, встановлений ст. 11 ЦПК України.

Суд у рішення жодним чином не згадав про строк позовної давності, про пропуск якого вказувала вона та її представник. ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив, що з 1996 року знав, що спірна квартира належить їй.

Крім того, при подачі позову позивачем було не в повному обсязі сплачено судовий збір, але провадження у справі було відкрито.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити як безпідставну, а рішення Бахмацького районного суду від 18 вересня 2017 року залишити без змін. Зазначає, що суд не вийшов за межі позовних вимог. Ним було збільшено позовні вимоги, а не змінено їх, оскільки змінити позовні вимоги він міг лише на попередньому судовому засіданні або до початку розгляду справи по суті, а збільшити чи зменшити протягом всього розгляду справи. Суд не міг взяти до уваги пояснення його представника про те, що позов змінено, оскільки вони суперечать ст. 31 ЦПК України. Саме тому суд і задовольнив його первісний позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_5, його представника адвоката ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_7, її представника адвоката ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до договору купівлі продажу від 21 лютого 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Бахмацької державної нотаріальної контори ОСОБА_12, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 продали, а ОСОБА_7 купила трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 за двісті мільйонів карбованців (а.с.43-44).

На підставі договору купівлі-продажу від 21 лютого 1996 року право власності на спірну квартиру було зареєстроване за ОСОБА_7, що підтверджується довідкою КП Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації від 13.01.2017 року (а.с.13).

Згідно звіту про оцінку спірної квартири, складеного субєктом оціночної діяльності ОСОБА_13 18.01.2017 року, ринкова вартість квартири на час оцінки складає 401737 грн., що еквівалентно 14540, 04 дол. США (а.с.10).

З довідки виконкому Бахмацької міської ради №1079 від 10.02.2017 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_7 та її син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.42).

Сторони по справі є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЕЛ № 192341 (а.с.12).

Згідно довідки, виданої 12.01.2017 року управляючим будинком №3 по вул. Дружби ОСОБА_14, ОСОБА_5 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 з 21.02.1996 року (а.с.11).

Частково задовольняючи позовні вимоги (в первинній редакції), суд першої інстанції дійшов висновку, що надані суду письмові докази та показання допитаних в судовому засіданні свідків беззаперечно доводять факт спільного проживання сторін по справі як членів сімї без реєстрації шлюбу з 1992 року, а також те, що квартира АДРЕСА_1 була придбана в результаті обєднання особистих доходів сторін по справі, які обєднувалися в ході спільного проживання для набуття спільного майна для ведення в подальшому спільного побуту. Суд не погодився з твердженнями як позивача, так і відповідача про те, що спірна квартира була придбана виключно за власні кошти кожного з них, оскільки вважав ці твердження недоведеними. Також суд першої інстанції визнав необґрунтованим посилання відповідача на те, що придбання спірної квартири було здійснено під час перебування позивача в іншому шлюбі, пославшись на те, що така норма закону зявилася лише з набранням чинності 01 січня 2004 року новим ЦК України, тобто вже після виникнення спірних правовідносин. Суд також вважав помилковим наполягання сторони відповідача на вирішенні спору лише в межах збільшених позовних вимог як остаточних. При цьому суд зазначив, що позивач скористався своїм правом, визначеним ст. 31 ЦПК України, та збільшив позовні вимоги, а не змінив їх, а тому суд при розгляді справи повинен враховувати всі позовні вимоги, в тому числі і первинні, в їх сукупності, а не керуватися лише остаточними вимогами.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції не може погодитися колегія суддів апеляційного суду, зважаючи на таке.

Позивач ОСОБА_5 з 20 жовтня 1985 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_15, і вказаний шлюб був розірваний згідно з рішенням Бахмацького районного суду від 04 лютого 1994 року (а.с.71).

Проте, згідно вимог чинного на той час КпШС (стаття 44 КпШС), шлюб вважався припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах запису актів громадянського стану.

В органах запису актів громадянського стану розлучення ОСОБА_5 і ОСОБА_15 зареєстроване 25 березня 1997 року, що підтверджується записом акта про розірвання шлюбу (а.с.67).

Отже, шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_15 є припиненим з 25 березня 1997 року.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, відповідач ОСОБА_7 купила трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 21 лютого 1996 року (а.с.43-44).

Отже, спірна квартира була придбана відповідачем ОСОБА_7 під час перебування позивача ОСОБА_5 у шлюбі з іншою жінкою - ОСОБА_15

Посилання суду першої інстанції на те, що норма закону, яка передбачає належність на праві спільної сумісної власності майна, набутого за час спільного проживання жінки та чоловіка, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі (стаття 74 Сімейного кодексу України), була введена в дію після 01.01.2004 року, не можуть бути підставою для висновку про те, що до 01.01.2004 року чинне на той час законодавство дозволяло визнавати факт проживання однією сімєю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, якщо один із них перебуває в іншому шлюбі.

За нормами КпШС України, сімю складали чоловік, дружина і діти. Згідно статті 17 КпШС, не допускалось укладення шлюбу між особами, з яких хоча б одна перебуває вже в іншому шлюбі. Оскільки до 25 березня 1997 року ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, до вказаної дати він не міг бути членом сімї відповідача ОСОБА_7

Крім того, суд першої інстанції неправильно застосував положення статті 11 ЦПК України.

Відповідно до приписів ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 2 статті 31 ЦПК України передбачено, що позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет позову або підставу позову, а відповідач предявити зустрічний позов.

Позивачем 16.06.2017 року було подано позовну заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просив задовольнити позов і прийняти рішення, яким встановити факт його проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 з 01.01.2004 року по січень 2017 року та визнати за ним права власності на квартиру, яка розташована в АДРЕСА_2 (а.с.121). Фактично, позивачем було змінено обсяг позовних вимог: зменшено період часу, який позивач просив визнати періодом проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з відповідачем, та збільшено обсяг позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на спірну квартиру в цілому. Саме такий обсяг позовних вимог в подальшому підтримувався стороною позивача.

За таких обставин не можна визнати законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність визначення періоду проживання позивача з ОСОБА_7 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 1992 року по січень 2017 року, незважаючи на позицію позивача та його адвоката ОСОБА_6, які позовні вимоги підтримували лише щодо визнання факту проживання позивача з ОСОБА_7 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01.01.2014 року по січень 2017 року, та про визнання квартири, яка розташована в АДРЕСА_3, власністю ОСОБА_5 як такої, що придбана за його особисті кошти.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 статті 59 ЦПК України).

Показання допитаної судом першої інстанції як свідка ОСОБА_10 (одного з продавців спірної квартири) про отримання нею грошей за квартиру від позивача ОСОБА_5 та копія розписки ОСОБА_10 суперечать змісту нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 21.02.1996 року, згідно якого саме ОСОБА_16 купила спірну квартиру за 200000000 карбованців, які продавці ОСОБА_10 та ОСОБА_11 одержали від покупця ОСОБА_7 до підписання цього договору, а тому такі докази не є допустимими відповідно до приписів ч.2 ст.59 ЦПК України..

Отже, ОСОБА_5 не надав суду належні та допустимі докази на підтвердження його доводів про те, що спірна квартира є його особистою власністю і була придбана за його особисті кошти.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог шляхом встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу позивача ОСОБА_5 з відповідачем ОСОБА_7 з 1992 року по січень 2017 року та про визнання квартири, яка розташована в АДРЕСА_3, спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_7 як членів сімї підлягає скасуванню, оскільки суд при його ухваленні допустив порушення норм матеріального та процесуального права та вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_5

Проте, позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_7 в частині встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по січень 2017 року доведені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Так, по справі встановлено, що сторони мають спільного сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЕЛ № 192341 (а.с.12).

Згідно довідки, виданої 12.01.2017 року управляючим будинком №3 по вул. Дружби ОСОБА_14, ОСОБА_5 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 з 21.02.1996 року (а.с.11).

Згідно пояснень допитаних в суді першої інстанції свідків, зокрема, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22М., ОСОБА_5 (сина сторін), вбачається, що ОСОБА_5 і ОСОБА_7 тривалий час проживали разом як чоловік і жінка, разом з їх спільним сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач ОСОБА_7 в засіданні апеляційного суду пояснила, що позивач ОСОБА_5 займає в спірній квартирі окрему кімнату, тобто підтвердила той факт, що між сторонами фактично склався порядок користування спірною квартирою.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_7 в частині встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по січень 2017 року підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позов задовольняється частково по вимозі немайнового характеру, з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 належить стягнути 640 грн. в рахунок часткового відшкодування сплаченого останнім при подачі позову судового збору.

Пропорційно до задоволеної частини вимог апеляційної скарги, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 належить стягнути 4419 грн. 11 коп. в рахунок часткового відшкодування сплаченого останньою судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Крім того, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 належить стягнути понесені останньою витрати на правову допомогу, надану адвокатом ОСОБА_8 пропорційно до відхиленої частини позовних вимог.

Згідно розрахунку, який мається в акті наданих юридичних послуг адвоката від 18.08.2017 року, загальна вартість юридичних послуг складає 12160 грн. Зазначено, що тривалість участі в судових засіданнях склала 16 год. (а.с.190). Проте, згідно проведеного апеляційним судом підрахунку, тривалість судових засідань суду першої інстанції, в яких брав участь адвокат ОСОБА_8, становить 14 год. 22 хв. Тому загальна вартість юридичних послуг складає 11020 грн. 80 коп. : 14 год.22 хв. х 640 грн./1 год. + 1280 грн. (усні та письмові консультації) + 640 грн. (підготовка та подання адвокатських запитів).

Оскільки позов було задоволено на 50%, а на 50% - відхилено, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 належить стягнути понесені останньою витрати на правову допомогу, надану адвокатом ОСОБА_8, в розмірі 5510 грн. 40 коп. (50% від 11020 грн. 80 коп.).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 18 вересня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та про визнання права власності на квартиру задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_7 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по січень 2017 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 640 (шістсот сорок) грн. в рахунок часткового відшкодування сплаченого останнім при подачі позову судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 4419 (чотири тисячі чотириста девятнадцять) грн. 11 коп. в рахунок часткового відшкодування сплаченого останньою судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 5510,40 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу надану адвокатом ОСОБА_8

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: