СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/1395/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2017 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Войтенко Ю.В., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Органу приватизації Святошинської районної в м. Києві Державної адміністрації, зацікавлена особа: ОСОБА_2 про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності на житло,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом.

Дослідивши позовну заяву, приходжу до висновку, що вона не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, а відтак її слід залишити без руху.

Так, позивач просить суд визнати недійсним та скасувати розпорядження №2951 від 14.12.2004 року, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 14.12.2004 року, видане Святошинською районною у м. києві Радою.

Таким чином, фактично веде мову про визнання недійсним рішення державного органу.

Між тим, обґрунтовуючи свої вимоги наводить положення цивільного законодавства в частині, що регулює підстави недійсності правочинів. Прийняття рішення про приватизацію не є правочином, який укладається між особами, це акт, як зазначалося судом вище, державної влади.

Відтак, позивачу слід привести свій позов у відповідність до вимог ЦК України, або ж звернутися в суд в порядку адміністративного судочинства з позовом про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відтак позивач всупереч п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України не викладає обставини, на підставі яких можна прийти до висновку про те, яке саме право порушено, оспорене або не визнане, та з яких правовідносин воно виникає.

Також всупереч п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України не зазначено доказів на підтвердження позовних вимог.

При визначенні складу сторін позивачем зазначено зацікавленою особою ОСОБА_2, при цьому, в позовному провадженні, зацікавлені особи не передбачені діючим ЦПК України,

Право на звернення в суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспрюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року)

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Відповідно, вказана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. ст. 119, 120 ЦПК України. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним надати строк для усунення недоліків позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись, ч. 3 ст. 181 СК України, ст. ст. 119, 120, 121 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Органу приватизації Святошинської районної в м. Києві Державної адміністрації, зацікавлена особа: ОСОБА_2 про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності на житло - залишити без руху.

Запропоновувати позивачу усунути вищевказані недоліки в строк, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачами копії ухвали.

У разі невиконання ухвали заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Войтенко