У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про припинення зобов'язанняза касаційною скаргою ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 7 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «Комерційний банк «Надра») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Стрюкової І.О. звернулося з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним 3 червня 2008 року з ВАТ «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк» «Надра» відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 11 000 доларів США для придбання автотранспортного засобу зі сплатою 8,55% річних з кінцевим терміном повернення 3 червня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки.

30 січня 2009 року між сторонами укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору, якою змінено розмір мінімально необхідного платежу та термін повернення кредиту встановлено 3 червня 2015 року.

Оскільки ОСОБА_2 виконував свої зобов'язання за кредитним договором неналежним чином, станом на 6 липня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 3 846,54 доларів США та 15 372,12 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 2 459 доларів США, заборгованості зі сплати процентів у розмірі 287,54 доларів США, штрафу за порушення умов кредитного договору у розмірі 1 100 доларів США, пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 15 372,12 грн.

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «Комерційний банк «Надра», в якому просив припинити зобов'язання за кредитним договором від 3 червня 2008 року щодо сплати ним на користь банку боргу в розмірі 3 846,54 доларів США та 15 372,12 грн шляхом зарахування зустрічних грошових вимог у розмірі 7 000 доларів США та повернення коштів за депозитним договором.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 7 липня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнено солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 746,54 доларів США, з яких 2 459 доларів США заборгованість за кредитом і 287,54 доларів США заборгованість зі сплати процентів та 1 100 доларів США, що еквівалентно 27 678,94 грн, штрафу за порушення умов кредитного договору.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять судові рішення скасувати в частині стягнення штрафу та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 3 червня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Надра», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 11 000 доларів США на придбання автотранспортного засобу зі сплатою 8,55% річних з кінцевим терміном повернення 3 червня 2013 року.

30 січня 2009 року між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 укладена додаткова угода, відповідно до умов якої змінено термін погашення кредиту - до 3 червня 2015 року та змінено розмір мінімального необхідного платежу.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 4 червня 2015 № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Надра» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 5 червня 2015 прийнято рішення № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ОСОБА_4 строком з 5 червня 2015 року по 4 червня 2016 року включно.

Також судом встановлено, що 18 грудня 2014 року між ПАТ «Комерційний Банк «Надра» та ОСОБА_5 укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) на суму 7 тис. доларів США на строк 3 місяці.

25 грудня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передав ОСОБА_2 право вимоги за договором від 18 грудня 2014 року строкового банківського вкладу (депозиту).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, штрафів.

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ПАТ «КБ «Надра», суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, вірно виходив з того, що ОСОБА_2 допустив порушення виконання умов кредитного договору, а тому з відповідачів підлягає стягненню у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 2 459 доларів США, заборгованість зі сплати процентів в сумі 287,54 доларів США та штраф в сумі 1 100 доларів США, що еквівалентно 27 678,94 грн.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що судом до боржників застосовано подвійну цивільно-правову відповідальність за порушення кредитного зобов'язання, є безпідставними, оскільки судом стягнено лише штраф, передбачений умовами п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 договору, за якими позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п. 1 цього договору, за кожен випадок (п. 5.2), а у стягненні пені судом відмовлено.

Крім того, відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури ліквідації банку, зокрема, забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з яким погодився в цій частині і апеляційний суд, виходив з того, що наведеними нормами закону встановлено, що такі обмеження не поширюються лише за сукупності двох умов, а саме, якщо по-перше, кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та, по-друге, договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Отже, договір відступлення права вимоги за депозитним договором між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладений 25 грудня 2015 року, тобто на дату початку процедури виведення банку з ринку і на час запровадження тимчасової адміністрації на його депозитному рахунку кошти, за рахунок яких можливо здійснити зарахування вимог за кредитним договором, не перебували; крім того, договірного списання коштів на погашення заборгованості за кредитним договором з рахунків боржника не було передбачено умовами кредитного договору, укладеного між боржником і банком.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновків суду у частині, що оскаржена, не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, отже, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 7 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: О.І.Євтушенко О.В.Кадєтова