РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/13227/16-ц

Провадження № 2/643/1277/17

20.11.2017 р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова під головуванням судді Горбунової Я.М., при секретарі Арестовій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Одинадцята Харківська Державна нотаріальна контора про визнання договору дарування на квартиру недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, в ході розгляду справи якого був уточнений, в якому просить визнати недійсними договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 15.12.2004 року та посвідчений Одинадцятою Харківською Державною нотаріальною конторою, згідно якого ОСОБА_5 передав, а ОСОБА_4 прийняла у власність вказану квартиру, внаслідок його нікчемності.

В обгрунтування позову зазначив, що 12.06.2002 р. померла його бабуся ОСОБА_6, після смерті якої відкрилась спадщина на 1/2 частину трикімнатної кооперативної квартири в житловому кооперативі «Радист», яка належала його бабусі та дідусю на праві спільної сумісної власності. Перший пайовий внесок було сплачено в 1969 році, а повністю сплачений в 1983 році. Спадкоємцями першої черги після смерті бабусі є її чоловік дід позивача ОСОБА_5, син батько позивача ОСОБА_7, дочка ОСОБА_4 На момент смерті спадкодавця ОСОБА_6 разом із нею проживали в приватному будинку за адресою: м. Харків, Березівський в'їзд 12 її чоловік та син і мали там постійну реєстрацію. Після смерті бабусі батько позивача повністю вступив в управління спадщиною поселившись у спірній квартирі. В 2014 році ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про визнання позивача таким, що втратив право користування спірною квартирою, свій позов обгрунтувала тим, що дід позивача 15.12.2004 р. подарував їй цю квартиру, і з цього часу йому стало відомо про існування договору дарування.

Позивач зазначає декілька підстав для визнання договору недійсними: дарування було здійснено без дозволу органу опіки та піклування, в той час, як він вже мав сім'ю та неповнолітніх дітей та проживав у спірній квартирі разом з ними; при оформлені договору дарування не було нотаріусом враховано долю померлої ОСОБА_6 у спільній сумісній власності подружжя, та не повідомлено спадкоємців померлого про їх право на оформлення права власності на долю в спільному майні, в зв'язку з чим, доля, яка належала ОСОБА_6, і повинна була перейти до всіх спадкоємців, в тому числі і до батька позивача, незаконно перейшла за договором дарування до відповідача; в договорі дарування квартири невірно зазначене ім'я по-батькові відчужувача; при укладанні договору обдарована ОСОБА_4 ввела в оману дарувальника ОСОБА_5, оскільки, не повідомила йому, що частина квартири повинна належати ОСОБА_7 по праву спадкування після смерті ОСОБА_6

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Предметом оспорюваного договору дарування від 15.12.2004 р. є квартира АДРЕСА_2, яку відповідно до умов договору ОСОБА_8 (дід позивача) подарував своїй дочці ОСОБА_4 (відповідач) (копія договору дарування а.с.19)

Відповідно до записів у договорі зазначена квартира належала дарувальнику на підставі довідки, виданої ЖБК "Радіст", та зареєстрована на праві власності за ним в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 05.09.2004 р.

Пайовий внесок за кооперативну квартиру був повністю внесений в 1983 р., про що свідчить довідка ЖБК "Радіст" (а.с.17).

Як вбачається з наданого витягу з Державного реєстру актів цивільного стану ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували в шлюбі з 13.08.1944 р. (а.а.12), відповідно право власності на спірну квартиру було набуто подружжям в період шлюбу і відповідно було їх спільною сумісною власністю.

Подружжя ОСОБА_6 мали двох дітей: дочку та сина - ОСОБА_4 та ОСОБА_7, відповідно.

ОСОБА_6 померла 12.06.2002 р., про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с.9а), ОСОБА_9 помер 11.02.20011 р., про що свідчить свідоцтво про смерть та запис з Державного реєстру актів цивільного стану про внесення змін до актового запису (а.с.11, 18).

ОСОБА_7 помер, але письмових доказів на підтвердження даного факту суду не надано, між тим, зазначений факт сторонами визнається, внаслідок чого доказуванню не підлягає.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 є його дружина ОСОБА_10 та його син ОСОБА_1 (позивач).

ОСОБА_7 ще за своє життя звертався до суду із позовом про визнання договору дарування квартири від 15.12.2004 р. недійсним з тих підстав, що при його укладанні не була врахована доля у праві власності, яка йому повинна належати в порядку спадкування по закону після смерті його матері ОСОБА_6, зазначав, що відповідач ввела в оману дарувальника при укладанні договору дарування, в зв'язку з чим, волевиявлення дарувальника ОСОБА_5 не було вільним. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 24.10.2012 р. у задоволені позову ОСОБА_7 відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26.11.2013 р. рішення Московського районного суду м.Харкова від 24.10.2012 р. залишено без змін.

Крім того, ОСОБА_7 у 2015 р. звертався до суду із позовом до Харківської міської ради про встановлення факту прийняття ним спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину спірної квартири після смерті його матері ОСОБА_11 Рішенням апеляційного суду Харківської області від 02.06.2016 р. в задоволені даного позову було відмовлено з підстав не залучення до участі по справі ОСОБА_4, яка володіє правом на предмет спору.

Фактично частина підстав для визнання договору недійсним, заявлена позивачем, раніше за своє життя заявлялася в судовому порядку батьком позивача ОСОБА_7 і рішенням суду визнано, що факт прийняття ОСОБА_7 спадщини після померлої матері ОСОБА_11 не знайшов свого підтвердження,

Під час розгляду даної справи суд також вважає, що позивачем ОСОБА_1 також не надані беззаперечні докази того, що його батько ОСОБА_7 прийняв у спадщину частину квартири АДРЕСА_2 після смерті його матері ОСОБА_12, яка померла 12.06.2002 р.

Так , позивач зазначає, що після смерті ОСОБА_6 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, але він доводить суду той факт, що його батько ОСОБА_7 проживав із спадкодавцем - своєю матір'ю ОСОБА_6 у приватному будинку по в'їзду Березівському, 12 у м.Харкові, де вони мали постійну реєстрацію, і після її смерті він вступив в управління спадщиною, так як поселився в спірну квартиру АДРЕСА_2, де і мешкає до цього часу. Позивач вважає, що відповідно до положень ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.) його батько вважається таким, що прийняв спадщину.

Але, надані позивачем письмові докази, а саме, копії форми 5, форми А, копії свідоцтв про народження та про смерть, витяги з державних реєстрів, довідки нотаріальної контори та довідки ЖКБ "Радіст", лист начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану, копія договору дарування (а.с.4-19), не містять даних, які б підтверджували доводи позивача в зазначеній частині.

Щодо обгрунтування вимог тим, що дарування було здійснено без дозволу органу опіки та піклування, в той час, як він вже мав сім'ю та неповнолітніх дітей та проживав у спірній квартирі разом з ними, то суд вважає, що зазначені доводи не є обгрунтованими.

Так, діючим законодавством встановлена пряма заборона (ч.2 ст. 177 СК України, ч.3 ст. 17 ЗУ "Про охорону дитинства") для батьків дитини без дозволу органів опіки та піклування вчиняти правочини щодо майнових прав дитини, зокрема, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ст. 12 ЗУ "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Визначальним для суду при вирішенні питання про дотримання вимог закону при укладанні договору є встановлення факту порушення договором прав та інтересів дитини, а не сам по собі факт наявності або відсутності дозволу органу опіки та піклування на його укладання.

Як встановлено судом, позивач має двох дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в інтересах яких він також звернувся до суду, і які є правнуками дарувальника ОСОБА_5

Позивач в своїх обгрунтуваннях зазначає, що відчуженням квартири без дозволу органу опіки та піклування порушені права неповнолітніх дітей.

Між тим, відчуження квартири здійснено власником житла, який не є батьком дітей, на порушення прав яких посилається позивач. Відповідно, положення норм ст.177 СК України та ст. 17 ЗУ "Про охорону дитинства" не поширюються на спірні правовідносини і не можуть бути підставою для визнання з цих підстав договору недійсним.

Крім того, із наданих позивачем доказів не вбачається, що його неповнолітні діти, в інтересах яких він звернувся до суду, на час укладання договору дарування проживали в спірному житлі і що внаслідок укладання даного договору порушені їх житлові права.

Щодо доводів про невідповідність прізвища та по-батькові дарувальника, зазначених у договорі, його справжньому прізвищу та по-батькові, то в судовому засіданні встановлено, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 р. зобов'язано відповідний відділ реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про смерть, змінивши прізвище померлого "Артемов" на "Артьомов". Крім того, факт укладання договору дарування саме дідом позивача та батьком відповідача, а не будь-якою іншою особою, не оспорюється сторонами, і дана помилка в договорі не може бути підставою для визнання недійсним договору.

Також, суд вважає, що позивачем не надано доказів того, що дарувальник був введений в оману відповідачем при укладанні договору дарування.

Відповідно до вимог ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, сторони мають рівні права щодо надання доказів, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Таким чином, вимоги позивача не підлягають задоволенню через їх недоведеність.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через районний суд до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Я.М. Горбунова