АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України в якому просив стягнути з відповідача 1 000 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у 2014 році в зв'язку з початком збройної військової агресії Російської Федерації, яка полягала в окупації Автономної Республіки Крим та початком військових дій на сході України, його брат, сержант ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, був призваний на військову службу. Під час проходження військової служби з метою виконання бойового завдання його брат був направлений в службове відрядження, де брав участь в Антитерористичній операції.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року внаслідок бойових дій його брат загинув.

Трагічна та передчасна смерть його брата завдала йому значної психологічної травми, призвела до психічного зриву. Він постійно знаходиться в пригніченому психологічному та стресовому стані не тільки через власні переживання, але і через стан здоров'я матері. Через важкий психологічний стан він почав відчувати значне погіршення стану здоров'я, почав погано спати, у нього почали виникати конфлікти з оточуючими та матір'ю, яка не хоче повертатися до нормального життя і постійного говорить про смерть його брата.

Справа № 760/6863/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11284/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Українець В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року у задоволенні позу відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповне встановлення судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт послався на те, що судом першої інстанції не законно відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки посилання суду на те, що загиблий брат позивача, не проживав разом із позивачем, а тому не може вважатися сім'єю позивача, не може бути підставою відмови у задоволенні позову, оскільки питання належності брата позивача ОСОБА_2 до сім'ї позивача, не підлягає процесуальному доказуванню у рамках розгляду справи про відшкодування моральної шкоди, враховуючи пряме кровне споріднення позивача із своїм загиблим братом.

Апелянт також посилався на положення ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України» є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України , а отже вважає обов'язок держави відшкодовувати завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що сержант ОСОБА_2, командир 1 відділення 3 групи 3 роти 1 загону спеціального призначення, загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 року в результаті ушкодження внаслідок військових дій від вогнепальної зброї (а.с. 10).

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 739 від 05 серпня 2014 року травми отримані ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 внаслідок вогнепального поранення (а.с. 11-12).

У витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень , контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол № 2585 від 09 вересня 2014 року) травма сержанта ОСОБА_2: «переломом кісток склепіння черепу, відкрита черепно-мозкова травма», та причина смерті , пов'язані з виконанням обов'язків військової служби (а.с. 14).

Встановлено, що травми від яких помер військовослужбовець ОСОБА_2, отримані під час проходження військової служби в зоні проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того,що він та ОСОБА_2 є сім'єю у розумінні ч. 2 ст. 1168 ЦК України та ч. 2 ст. 3 СК України. Крім того, суд послався на те, що позивачем не надано доказів того, що смерть брата позивача пов'язана з неналежною організацією військової служби Міністерством оборони України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів та в межах заявлених вимог і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не законно відмовлено у задоволенні позовних вимог, з посиланням на те, що загиблий брат позивача не проживав разом із ним, а тому не може вважатися його сім'єю, враховуючи пряме кровне споріднення позивача із своїм загиблим братом, виходячи з наступного.

Так, дійсно позивач та загиблий ОСОБА_2 були братами. Вказаний факт жодною із сторін не оспорюється.

Проте, для відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, за положенням ст.1168 ЦК України, необхідною умовою є не кровне споріднення, а саме проживання однією сім'єю.

Частиною 2 ст. 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не було доведене суду, що вони проживали з загиблим ОСОБА_2 однією сім'ю, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що сам факт реєстрації місця проживання за однією адресою не дає підстав вважати, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є однією сім'єю, тобто особами, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Інші доводи апелянта про те, що моральна шкода підлягає стягненню саме з Міністерства оборони України колегією суддів не беруться до уваги та не досліджуються, оскільки в даному випадку не мають значення для правильно вирішення справи, так як не встановлено, що позивач взагалі є особою, яка має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи - ОСОБА_2

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції апеляційні скарги сторін не містять.

Враховуючи викладене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року є обґрунтованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм законодавства. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді