Справа № 229/4170/17
Провадження №2-о/229/314/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря Костіної І.В.

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту народження,

заінтересовані особи: Дружківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

В СТ А Н О В И В:

заявники звернулися до суду із заявою, в якій зазначають, що ОСОБА_2, постійно мешкаючи в м.Донецьку, ІНФОРМАЦІЯ_5 народила дівчинку.

04.10.2017 року Ленінським відділом РАЦС м.Донецька їй було видано свідоцтво про народження.

Вони з чоловіком не мають можливості отримати свідоцтво про народження дитини і зареєструвати дитину на території України для отримання матеріальної допомоги, оскільки в теперішній час мешкають на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а відділом РАЦС м.Дружківки їй відмовлено в державній реєстрації народження дитини.

Просять встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 дитини в м.Донецьку.

Заявники в судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені. Надали суду заяву, в якій просять справу розглянути за їх відсутності, з представником.

Представник заявників в судовому засіданні підтримав вимоги з підстав зазначених в заяві. Просить заяву задовольнити в повному обсязі, встановити факт народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 дитини- дівчинки, в м.Донецьку.

Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності заявників та представника зацікавленої особи.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки.

Пунктом 7 частини 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Судом встановлено, що громадянка України ОСОБА_2, перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_3, в м. Донецьку ІНФОРМАЦІЯ_5 народила дитину - дівчинку, вагою 3200,00 гр., про що свідчить дублікат медичного свідоцтва про народження № 1513, виданого 04.10.2017 року Донецьким центром охорони материнства та дитинства, свідоцтво про народження, видане 04.10.2017 року Ленінським відділом запису актів цивільного стану м.Донецька (а.с.3,4,19).

Відповідно до п.п. а) п. 2 ч. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи.

Згідно з абз. 5 ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Згідно відповіді Дружківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 25.10.2017 року № 15.34-23-2228, в проведенні державної реєстрації народження дитини ОСОБА_2 відмовлено, оскільки останньою для підтвердження факту народження дитини Дружківському міському відділу ДРАЦС пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.11).

Даючи оцінку допустимості дубліката медичного свідоцтва про народження, та свідоцтва про народження як документам, що видані установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Тобто дублікат медичного свідоцтва про народження № 1513, виданого 04.10.2017 року Донецьким центром охорони материнства та дитинства, свідоцтво про народження, видане 04.10.2017 року Ленінським відділом запису актів цивільного стану м.Донецька, - на території тимчасово не підконтрольній Україні, не створюють правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації майнових та особистих немайнових прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд, як виняток, приймає до уваги наданий дублікат медичного свідоцтва про народження та свідоцтво про народження дитини, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Донецьк,Україна, доньки, що надасть можливість заявникам отримати свідоцтво про народження дитини відповідно до законодавства України.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215,223, 257-1, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

заяву ОСОБА_2, ОСОБА_4 про встановлення факту народження задовольнити.

Встановити, що громадянка України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка міста Донецьк Донецької області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 народила в місті Донецьку, Україна, дитину - дівчинку, батьком якої є громадянин України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець міста Донецьк, Донецької області, Україна.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Копію рішення невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження особи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області шляхом подання апеляційної скарги через Дружківський міський суд протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: Т.Л.Панова