Провадження № 2/712/229/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2017 року суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Троян Т.Є., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

03.10.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просить суд визнати недійсним договір про спільну діяльність від 20 січня 2002 року підписаного між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

27.01.2017 року на електронну пошту суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій позивач просить суд постановити ухвалу про забезепчення позову, шляхом заборони Хмільницькому міськрайонному відділу державної виконавчої служби Вінницької області та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо виконання виконавчого провадження ВП № 53215413 відкритого 29.12.2016 року.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову є такою, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим,в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Як вбачається із поданої до суду заяви про забезпечення позову, позивач просить зупинити виконавчі дії Хмільницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Вінницької області з примусового виконання виконавчого листа № 149/753/16-ц, який видано 07.09.2016 року Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області, тобто фактично просить зупинити виконання рішення суду по справі № 149/753/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про розподіл боргів подружжя, яке набрало законної сили, що є неприпустимим, з огляду на зміст п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

На підставі викладеного, керуючись ст. 151-153 ЦПК України, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» , суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним залишити без задоволення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.Є.Троян