АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3625/17 Справа № 202/3529/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бєльченко Л. А. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2017 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі-ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 із даним позовом, посилаючись на те, що 16.09.2008 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2008-058, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 26000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 28.03.2014 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16.09.2008 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір застави рухомого майна, а саме: автомобілю «КІА», модель «Sorento», 2007 року випуску, тип т.з.: легковий універсал - В; № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань з повернення кредиту виникла заборгованість у розмірі 101715,38 доларів США, яка складається з: 24341,71 доларів США - заборгованості за кредитом; 33149,16 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 44224,51 доларів США - заборгованості за пенею.

Позивач зазначає, що в ході здійснення моніторингу даного кредиту було встановлено, що в 2016 році в порушення умов договору застави, без згоди Банку ОСОБА_3 реалізував заставний автомобіль відповідачеві, а отже зареєстроване обтяження зберегло силу і для нового власника автомобілю - відповідача.

Тому позивач просив суд вилучити вказаний автомобіль у відповідача, передати в заклад Банку та звернути на нього стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2017 року позов задоволено та ухвалено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2008-058 від 28 березня 2008 року в розмірі 101 715,38 доларів США, що за курсом 25,47 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18 квітня 2016 року становить 2 590 690,73 грн. звернути стягнення на предмет застави: автомобіль «КІА», модель «Sorento», 2007 року випуску, тип т.з.: легковий універсал - В; № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем зі зняттям вказаного автомобілю з обліку в Регіональному сервісному центрі в Дніпропетровській області Міністерства внутрішніх справ України з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення правочину; вилучити у ОСОБА_2 та передати на період продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави: автомобіль «КІА», модель «Sorento», 2007 року випуску, тип т.з.: легковий універсал - В; № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1; комплект ключів та Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; вирішено питання стосовно судових витрат; скасувати заходи забезпечення позову у вигляді заборони в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» відчужувати ОСОБА_2автомобіль "KIA" 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, модель «Sorento», тип транспортного засобу легковий універсал-В, номер кузова/шасі НОМЕР_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Так, судом встановлено, що 16 вересня 2008 року між Банком та ОСОБА_3, який є третьою особою у справі, був укладений кредитний договір № 2008-058, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 26000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 28 березня 2014 року (а.с. 12-16).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16.09.2008 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір застави рухомого майна, а саме: автомобілю «КІА», модель «Sorento», 2007 року випуску, тип т.з.: легковий універсал - В; № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 17-23).

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань з повернення кредиту станом на 18 квітня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 101715,38 доларів США, яка складається з: 24341,71 доларів США - заборгованості за кредитом; 33149,16 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 44224,51 доларів США - заборгованості за пенею.

Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 8-10).

Однак, 02 січня 2013 року спірний автомобіль був знятий з реєстраційного обліку та відчужений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 (а.с. 181-183, 213).

Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк», будучи заставодержателем, згоду на відчуження спірного автомобіля ОСОБА_3 без збереження обтяження не надавав.

Задовольняючи позов, районний суд обґрунтовано виходив з того, що згідно із пунктом 27 договору про заставу транспортного засобу № 2008-058 від 28 березня 2008 року, укладеного між Банком і ОСОБА_3, цей договір діє до повного виконання заставодателем та заставодержателем зобов'язань за кредитним договором, та всім додатковим угодам до нього.

Згідно з положеннями статей 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ст. 576 ЦК України предметом застави може будь - яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернено стягнення.

Статтею 589 ЦК України передбачено право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов'язання, що нею забезпечено.

Частина 2 ст. 589 ЦК України, передбачає право заставодержателя задовольнити за рахунок предмета застави в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

В силу ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 611 ЦК визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

В силу ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором, звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом статті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про заставу» та ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, тобто, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст. ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-7цс13 від 03 квітня 2013 року та № 6-168цс14 від 19 листопада 2014 року, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

В ході розгляду даної справи, було встановлено, що позивачем 03 квітня 2008 року було зареєстровано обтяження за договором застави на автомобіль «КІА», модель «Sorento», 2007 року випуску, тип т.з.: легковий універсал - В; № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, термін дії даного обтяження 03 квітня 2013 року.

Оскільки, на час відчуження спірного автомобіля боржником в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна наявні відомості про обтяження, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що транспортний засіб не підлягає вилученню у нього як заставного, оскільки право власності на автомобіль було передано ОСОБА_2, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, а тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що підстав, передбачених законом, для скасування рішення суду немає, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова