У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва, третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_4, комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр», посилаючись на те, що протягом березня-травня 2016 року вона проходила лікування у лікаря-стоматолога стоматологічного відділення комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва, ОСОБА_4, з приводу розвиненого парадонтиту, який був їй діагностований цим лікарем. За вказаний період ОСОБА_4 пролікувала їй загалом 28 зубів. Загальна вартість лікування становила 17 560 грн, гроші лікар отримувала від неї особисто, документ, який би підтвердив проведення розрахунку, лікар їй не надала. В подальшому, звернувшись до іншого спеціаліста, вона з'ясувала, що замість лікування парадонтиту, лікар-стоматолог ОСОБА_4 видалила нерви у 24-х здорових зубах та запломбувала кореневі канали, чим знищила здорові зуби. Зазначала, що своїми діями ОСОБА_4 завдала значну шкоду її здоров'ю, фактично позбавивши здорових зубів. Такими діями лікаря ОСОБА_4 їй завдано майнової та моральної шкоди, яку просила стягнути з останньої з посиланням на положення ст. 1167 ЦК України.

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із клопотанням про заміну первісного відповідача ОСОБА_4, залучення останньої до участі у справі третьою особою.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги, просила суд з підстав, передбачених ст. 1172 ЦК України, стягнути з комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва (далі - КНП «Консультативно-діагностичний центр») на її користь 68 400 тис. грн на відшкодування майнової шкоди та 12 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, а також понесені судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2017 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва на користь ОСОБА_3 68 400 грн на відшкодування майнової шкоди та 12 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що згідно з висновком клініко-експертної оцінки якості та обсягів наданої медичної допомоги та консультативним висновком неправомірні дії відповідача в особі лікаря-стоматолога ОСОБА_4, за які вона була притягнута до дисциплінарної відповідальності та звільнена з роботи, знаходяться у прямому причинно-наслідковому звґязку, повґязаному з недотриманням вимог, викладених у локальному клінічному протоколі, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров'я України від 23 листопада 2004 року № 566.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна, оскільки суди дійшли його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що ОСОБА_3 зверталась зі скаргами на дії лікаря-стоматолога ОСОБА_4

Наказом директора КНП «Консультативно-діагностичний центр» від 19 травня 2016 року № 116 була створена комісія та проведено розгляд фактів, викладених у зверненні пацієнтки ОСОБА_3 щодо надання їй медичної допомоги лікарем - стоматологом стоматологічного відділення філії №3 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва ОСОБА_4

Відповідно до протоколу комісійного розгляду надання медичної допомоги встановлено, що ОСОБА_3 в березні 2016 року проходила лікування у лікаря-хірурга-стоматолога філії № 3 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва ОСОБА_6, який порекомендував їй подальше лікування у лікаря-стоматолога терапевтичного профілю ОСОБА_4 Відповідно до пояснювальної записки завідуючого стоматологічним відділенням ОСОБА_7 підтверджується факт неодноразового звернення ОСОБА_3 до лікаря - стоматолога ОСОБА_4 У співбесіді з членами комісії ОСОБА_4, заявила, що дійсно до неї неодноразово зверталась хвора для консультації, проте лікувальних маніпуляцій з нею не проводила і навіть не оглядала в кріслі. Крім того, лікар хоч і заперечувала факт отримання грошей, однак в процесі розмови ОСОБА_4 запропонувала повернути зазначені у зверненні кошти пацієнтці через третю особу. Також комісією встановлено, що за період роботи: грудень 2015 року, січень, лютий, березень 2016 року медична документація велась неналежним чином. Так, комісія дійшла до висновків про те, що факт неодноразового звернення ОСОБА_3 до лікаря-стоматолога ОСОБА_4 не заперечується лікарем; при цьому останньою не було складено первинної медичної документації по факту звернення пацієнтки. Лікарем ОСОБА_4 було порушено функціональні обов'язки щодо належного ведення медичної документації.

Згідно з Порядком контролю якості медичної допомоги, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я України від 28 вересня 2012 року № 752, якість медичної допомоги - це надання медичної допомоги та проведення інших заходів щодо організації надання закладами охорони здоров'я медичної допомоги відповідно до стандартів у сфері охорони здоров'я.

Так, для стоматологічних хворих наказом Міністерства охорони здоров'я України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров'я незалежно від форм власності та підпорядкування» затверджена форма № 043/о «Медична карта стоматологічного хворого».

Відповідно до наказу КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва від 6 червня 2016 року № 126 лікарю стоматологу-терапевту ОСОБА_4 оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме - неналежне ведення медичної документації при виконанні своїх функціональних обов'язків на посаді лікаря стоматолога-терапевта.

Згідно довідки про результати перевірки роботи лікарів-стоматологів стоматологічних відділень КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва від 16 червня 2016 року вбачається, що на виконання наказу директора підприємства від 8 червня 2016 року № 138 «Про проведення перевірки роботи лікарів-стоматологів стоматологічних відділень» комісією проведено перевірку ведення первинної медичної документації, відповідність вимогам санітарно - епідемічного режиму лікарями-стоматологами. В ході перевірки комісія прийшла до висновків та вважала за доцільне оголосити догану лікарю-стоматологу ОСОБА_4 за порушення трудової дисципліни, а саме: неналежне ведення первинної медичної документації форм № № 037/0,039-2/0, 043/0.

Відповідно до наказу КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва від 23 червня 2016 року № 150 лікарю стоматологу-терапевту ОСОБА_4 оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме - неналежне ведення медичної документації при виконанні своїх функціональних обов'язків на посаді лікаря стоматолога-терапевта.

Наказом комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва від 29 червня 2016 року №155-к лікаря стоматолога-терапевта ОСОБА_4 звільнено з займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України з 30 червня 2016 року.

Листом від 8 червня 2016 року № 061-7308/06.02 департамент охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради розглянув звернення ОСОБА_3 та повідомив, що згідно з наданими висновками від 2 червня 2016 року за результатами клініко-експертної оцінки якості та обсягів наданої медичної допомоги ОСОБА_4 в умовах КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва було встановлено, що надана стоматологічна допомога не відповідає вимогам локального клінічного протоколу, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 23 листопада 2004 року № 566, та потребує перепломбування кореневих каналів 27, 41, 47, 31, 34 зубів, а також проведення реставрації 13, 12, 11, 21, 22, 23 зубів (п. 1 Висновку).

Додатково було встановлено відсутність первинної медичної облікової документації та невідповідність ведення облікової медичної документації (ф 039-2/о, ф 037/0) ОСОБА_4, зокрема, невідповідність вимогам наказу Міністерства охорони здоров'я України від 14 лютого 2012 року № 110 (пп. 2, 3. Висновку).

Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17 січня 1995 року № 6 «Про затвердження Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» визначено, що у разі неналежного надання медичної допомоги, що виявилося у порушенні анатомічної цілісності тканин і органів та їх функцій, такі порушення розглядаються як тілесні ушкодження (п. 1.3). Тобто, така шкода розглядається як синонім тілесних ушкоджень.

Відповідно до пункту 1.2 вказаного наказу під тілесними ушкодженнями (тобто, шкодою здоров'ю) слід розуміти: порушення анатомічної цілісності тканин, органів та їх функцій, що виникають як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів фізичних, хімічних, біологічних, психічних.

У пункті 2.1.6. вказаного наказу наведено також визначення таких споріднених «шкоді» понять, як «розлад здоров'я» та «наслідок ушкодження». Розлад здоров'я - це пов'язаний з ушкодженням послідовно розвинутий хворобливий процес. Наслідок ушкодження - це повне загоєння ушкодження і зникнення хворобливих змін, які були ним зумовлені.

Отже, до шкоди здоров'ю, яка заподіяна при здійсненні медичних втручань, можна віднести: тілесні ушкодження, які полягають у порушенні анатомічної цілісності органів і тканин або їх фізіологічних функцій; виникнення супутнього основному захворюванню пацієнта, послідовно розвинутого хворобливого процесу або патологічного стану, що залишають після зникнення (видужання) стійкі наслідки ушкодження у вигляді спотворення зовнішнього вигляду частин тіла, порушення функцій органів чи їх систем; зараження невиліковною хворобою чи хворобою, яка потребує тимчасової або постійної ізоляції від суспільства; безповоротно згаяну можливість вилікування хворого, а також розвиток психічного захворювання, що виникло у результаті медичного втручання.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Перевіряючи законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у порушення ст. 303 ЦПК України і залишаючи судове рішення без змін, апеляційний суд послався на норми ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, які регулюють загальні підстави відповідальності за завдану шкоду.

При цьому не звернули уваги на те, що в уточненій позовній заяві позивачка просила суд стягнути шкоду з комунального підприємства з підстав, передбачених ст. 1172 ЦК України.

Не може залишатися в силі й рішення суду першої інстанції з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції послався на загальні норми відповідальності (ст. ст. 1166, 1167 ЦК України) й на ст. 1172 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про захист прав споживачів».

Обгрунтовуючи заперечення проти позову, ОСОБА_4 посилалась на відсутність доказів її причетності до заподіяння шкоди ОСОБА_3 Зазначала, що згідно наявної медичної документації протягом березня-квітня 2016 року лікарем-стоматологом ОСОБА_4 серед прийнятих осіб пацієнтку з прізвищем ОСОБА_3 не зафіксовано.

Разом з тим, відповідно до протоколу комісії, яким суди обгрунтовують свої висновки, позивачка проходила лікування у лікаря ОСОБА_6, який порекомендував їй подальше лікування у лікаря-стоматолога-терапевтичного профілю ОСОБА_4

Дійшовши висновку про доведеність вимог про завдання майнової шкоди не послався на докази, які підтверджують її розмір.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» судам роз'яснено, що у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в

прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами. Слід розрізняти визнання відповідачем позову від визнання ним обставин позову, що згідно з

ч. 1 ст. 61 ЦПК звільняє позивача лише від доведення цих обставин.

Відтак, визнання позову відповідачем не може бути покладено в основу судового рішення без перевірки доказів, якими він обгрунтований.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик