Справа № 359/4793/15-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/3288/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 13.12.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

13 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Яворського М.А.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2017 року у справі за первісним позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного това-риства «Дельта Банк», публічного акціонерного товариства «Астра Банк», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3, про визнання видачі кредиту в іноземній валюті нечесною підприємницькою практикою, визнання частково недійсним кредитного договору.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

у червні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 2 липня 2008 року між ВАТ «Астра Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №ФЛ-020708-001А, за яким ВАТ «Астра Банк» зобовязався надати кредит в розмірі 35 863 доларів США, а ОСОБА_2, в свою чергу, зобовязався щомісячно до 2 липня 2015 року повертати кредит частинами та сплачувати проценти за користування в розмірі 12,5% річних.

У той же день ВАТ «Астра Банк» уклав зі ОСОБА_3 договір поруки №ФЛ-020708-001П, за яким ОСОБА_3 зобовязалась відповідати перед ВАТ «Астра Банк» у випадку неналежного виконання ОСОБА_2 грошових зобовязань за кредитним договором.

2 липня 2008 року ВАТ «Астра Банк» видав ОСОБА_2 кредит в розмірі 35 863 доларів США.

2 грудня 2013 року ПАТ «Астра Банк» уклав з ПАТ «Дельта Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким ПАТ «Астра Банк» відступив позивачу права вимоги, в тому числі і за кредитним договором та договором поруки, укладеними зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3

ПАТ «Дельта Банк» зазначає, що ОСОБА_2 умови кредитного договору належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 06.04.2015 року за ним рахується заборгованість по тілу кредиту в розмірі 262776 гривень 99 копійок та борг по сплаті процентів за користування ним в розмірі 14722 гривень 58 копійок. Загальний розмір боргу за кредитним договором становить 277 499 гривень 56 копійок. Відповідачі відмовляються добровільно погасити цей борг. Тому ПАТ «Дельта Банк» просив суд стягнути солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 борг за кредитним договором в розмірі 277 499 гривень 56 копійок.

Заперечуючи проти задоволення вимог банку, ОСОБА_2 предявив зустрічний позов та обґрунтовував його тим, що єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків на території України, є гривня. Як вбачається з абз.3 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», надання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Ці обставини свідчать про те, що ВАТ «Астра Банк» не мав право надавати кредит в доларах США. Крім того, ВАТ «Астра Банк» не по-відомив ОСОБА_2 інформацію про наявні форми кредитування та приховав від нього ризики отримання кредиту в іноземній валюті. Такі дії ВАТ «Астра Банк» є нечесною підприємницькою діяльністю, внаслідок якої виключно ОСОБА_2 несе ризик подорожчання долара США. У звязку з цим він опинився у відверто дискримінаційному становищі. Тому ОСОБА_2 просив суд визнати дії ВАТ «Астра Банк», що полягають у видачі кредиту в іноземній валюті, нечесною підприємницькою практикою; визнати недійсним кредитний договір №ФЛ-020708 від 2 липня 2008 року в частині визначення валюти кредиту та вважати кредит таким, що виданий в національній валюті України, в розмірі 173 910 гривень 45 копійок.

В подальшому ОСОБА_2 подав заяву про зміну позовних вимог, в якій просив суд визнати дії ВАТ «Астра Банк», що полягають у видачі кредиту в іноземній валюті, нечесною підприємницькою практикою; визнати недійсним кредитний договір №ФЛ-020708 від 2 липня 2008 року в частині визначення валюти кредиту та вважати кредит таким, що виданий в національній валюті України, в розмірі 162 180 гривень 00 копійок.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2017 року позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» борг за кредитним договором 234 112 гривень 84 коп. Стягнуто зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір в розмірі по 1541,25 грн. з кожного. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою. В якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» та задовольнити зустрічний позов. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного позову банку, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що обставина отримання ОСОБА_2 кредиту в розмірі 35 683 долари США є доведеною. Крім того, Суд першої інстанції не встановив, в якій сумі і в якій валюті відбулось відступлення права вимоги ПАТ «Астра Банк» на користь ПАТ «Дельта Банк» та не врахував, що Акт приймання-передачі є неналежним доказом, оскільки не містить інформації про заборгованість відповідача. Апелянт не погоджується також із розміром заборгованості, визначеним банком, якій суд вважав встановленим, оскільки така заборгованість не підтверджується жодним розрахунком. Також, зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, не надав належної оцінки доводам зустрічної позовної заяви.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо солідарного стягнення нарахованої ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором, зменшивши розмір суми, яка підлягає до стягнення на 1636 доларів США, сплачених ОСОБА_2 на користь ПАТ «Астра Банк» 02 грудня 2013 року.

Колегія суддів апеляційного суду не може в повній мірі погодитись із такими висновками, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 2 липня 2008 року ВАТ «Астра Банк» уклав зі ОСОБА_2 кредитний договір №ФЛ-020708-001А (а.с.6-11 т.1), за яким ВАТ «Астра Банк» зобовязався надати кредит в розмірі 35 863 доларів США, а ОСОБА_2 зобовязався щомісячно до 2 липня 2015 року повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 12,5% річних.

В той же день ВАТ «Астра Банк» уклав зі ОСОБА_3 договір поруки №ФЛ-020708-001П (а.с.16-17 т.1), за яким ОСОБА_3 зобовязалась відповідати перед ВАТ «Астра Банк» у випадку неналежного виконання ОСОБА_2 грошових зобовязань за кредитним договором.

2 липня 2008 року ВАТ «Астра Банк» видав ОСОБА_2 кредит в розмірі 35 863 доларів США. Ця обставина підтверджується копією меморіального ордеру №1267 від 2 липня 2008 року (а.с.222 т.1) та випискою по особовому рахунку за період часу з 2 липня 2008 року (а.с.128 т.1).

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду належних та допустимих доказів на спростування обставини, щодо отримання ним кредитних коштів, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Встановлено також, що 2 грудня 2013 року ПАТ «Астра Банк» уклав з ПАТ «Дельта Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги (а.с.29-33 т.1, а.с.47-52 т.2), за яким ПАТ «Астра Банк» зобовязався продати (відступити) позивачу права вимоги Продавця у якості кредитора за Кредитними договорами, а також всі права вимоги Продавця до Осіб, які надали забезпечення, за Договорами забезпечення, а покупець ПАТ «Дельта Банк» зобовязався купити Права вимоги, прийняти їх та сплатити Загальну купівельну ціну.

В той же день ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» склали Акт приймання-передачі прав вимоги (а.с.233-235 т.1), відповідно з Додатку до якого вбачається, що ПАТ «Астра Банк» відступив позивачу права вимоги за кредитним договором №ФЛ-020708-001АЮ, укладеним 02.07.2008 року із ОСОБА_2, а також за договором поруки зі ОСОБА_3 (а.с. 33 т. 1)

Як вбачається із вищевказаного Додатку до Акту приймання передачі, фактичний розмір невиконаного грошового зобовязання на день укладення Договору купівлі-продажу прав вимоги 02.12.2013 року, становить 101 244,13 гривень.

Колегія суддів апеляційного суду вважає такими, що заслуговують на увагу, доводи апеляційної скарги в частині необґрунтованості висновку суду першої інстанції щодо доведеності розміру заборгованості.

Так, позивачем не надано суду детального розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 02.12.2013 року, тобто на день укладення Договору купівлі-продажу прав вимоги та передачі їх за Актом прийому-передачі.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 15.11.2017 року уПАТ «Дельта Банк» витребувано детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором № ФЛ-020708-001А від 02.07.2008 року, укладеного між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_2, з дати отримання позичальником грошових коштів по кредиту та по день складання Акту приймання-пердачі прав вимоги за Договором купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 20013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк».

Витяг з Додатку до Акту приймання-передачі, наданий представником ПАТ «Дельта Банк» у судовому засіданні, не можна вважати належним доказом, оскільки він не містить інформації про розмір та дати проведених відповідачем погашень за тілом кредиту, відсоткам, розміру нарахованих відсотків, штрафних санкцій, та інш. Зазначена обставина позбавляє суд можливості надати обєктивну оцінку розрахунку заборгованості, складеному позивачем станом з 02.12.2013 року і по 06.04.2015 року.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції зазначених обставин не врахував, що є підставою для скасування рішення суду в цій частині з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, зокрема: солідарне стягнення з відповідачів на користь банку заборгованості за кредитним договором № ФЛ-020708-001А від 02.07.2008 року в сумі 101 244, 13 грн., тобто в розмірі, доведеному позивачем, отриманому за Договором купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 20013 року.

У той же час, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині безпідставності висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Так, відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання недійсним кредитного договору №ФЛ-020708 від 2 липня 2008 року в частині визначення валюти кредиту.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 10 лютого 2016 року (справа № 6-1680цс15).

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Судом встановлено, що банк ПАТ «Альфа Банк», маючи ліцензію на видачу кредиту в іноземній валюті (т. 1 а.с. 181-192), надав позичальнику кошти у доларах США, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог в частині визнання дій ПАТ «Астра Банк», які полягали у видачі ОСОБА_2 кредиту в іноземній валюті, нечесною підприємницькою практикою, місцевий суд вірно визначив їх безпідставність.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до копії листа-ознайомлення з умовами отримання кредиту (а.с.7 т.2), перед укладенням оспорюваного кредитного договору ОСОБА_2 особисто ознайомився зі всіма умовами кредитування.

Крім того, до кредитного договору №ФЛ-020708-001А від 2 липня 2008 року були приєднані два додатки: графік повернення кредиту та сплати процентів за користування ним (а.с.12-13 т.1) та умови надання, обслуговування та погашення кредиту (а.с.14 т.1), в яких була викладена детальна інформація про орієнтовану сукупну вартість кредиту, порядок обчислення та сплати процентної винагороди (метод розрахунку), розрахунково-касове обслуговування, додаткові платежі на користь третіх осіб за сукупні послуги, абсолютне значення та процент подорожчання кредиту, а також реальну процентну ставку.

Як вбачається з розділу №9 оспорюваного кредитного договору (а.с.11 т.1), ОСОБА_2 був ознайомлений з тарифами та був згодний з ними, йому були зрозумілі умови кредитного договору, про що відповідач особисто розписався.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.16 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», розяснив, що зростання (коливання) курсу іноземної валюти стосується не однієї, а обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на матеріалах справи і суперечать оспорюваному кредитному договору, з якого вбачається, що його зміст відповідає діючому цивільному законодавству, сторони договору без будь-яких застережень підписали договір, обумовивши відповідальність за його невиконання. Оспорюваний кредитний договір передбачає лише ті види відповідальності позичальника за невиконання договору, які передбачені ЦК України. Враховуючи особливості кредитного договору, встановлені ним види відповідальності позичальника за невиконання договору є адекватними і такими, що покликані забезпечити добровільне гарантоване повернення позичальником отриманих грошових коштів і спонукати останнього до їх повернення у встановлені договором строки.

Видача кредиту у валюті доларах США та можливі коливання курсу не є несправедливими умовами договору, оскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг у 1996 році національної валюти гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті, однак з такими умовами договору погодився та підписав його за власним бажанням та на власний ризик.

Доводи апеляційної скарги про те, що видача кредиту в іноземній валюті є порушенням законодавства чи нечесною підприємницькою практикою, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на усе вищезазначене, керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2017 року скасувати в частині часткового задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором. Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № ФЛ-020708-001А від 02.07.2008 року в сумі 101 244 (сто одну тисячу двісті сорок чотири) гривні 13 копійок. В задоволенні первісного позову в частині стягнення боргу за кредитним договором у більшому розмірі відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскарженае в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: