Провадження № 2/554/380/2017
28 вересня 2017 року м. Полтава
Октябрський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді - Чуванової А.М.,
при секретарі - Садошенко М.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; третя особа: Полтавське регіональне управління продаж Українська страхова група,-
28 вересня 2017 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Позивач та її представник до суду не з'явилися, представник позивача надав заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутність, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача, її представника та відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.ст.1166, 1192 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 20.08.2016 року о 22 год.00 хв. в м.Полтава по вул..Комарова,1 на автостанції картодрому «Лтава» водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем Mercedes-BenzS500 держаний номерний знак НОМЕР_5, залишив транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільний рух, чим допустив зіткнення з транспортним засобом «Chevrolet Aveo» реєстраційний номер НОМЕР_2, причіп якого НОМЕР_6 пошкодив транспортний засіб «Porsche Cayman» державний номерний знак НОМЕР_3, дані транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.15.12 Правил дорожнього руху.
Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 23.09.2016 року ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави в сумі 425 гривень (а.с.4).
В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль марки «Chevrolet Aveo» реєстраційний номер НОМЕР_2, який належитьна праві власності ОСОБА_1(а.с.5).
29.02.2016 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» та ОСОБА_3 був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/9249445 , предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу Mercedes-BenzS500 держаний номерний знак НОМЕР_5 (а.с.25).
09.11.2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «СК «Українська страхова група» був укладений протокол-узгодження про розмір страхового відшкодування., відповідно до якого сторонами було узгоджено розмір страхового відшкодування у сумі 7149,72 гривень (за вирахуванням франшизи у розмірі 500 гривень) (а.с.35).
Таким чином, страховою виплатою, здійсненою ПАТ «СК «Українська страхова група», матеріальна шкода, нанесена майну позивача покрита не була, а тому винна особа повинна відшкодувати матеріальні збитки, у розмірі, який не було покрито страховим відшкодуванням.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Згідно ст.1187 ч.2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
У відповідності до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У відповідності до ст. 61 ч.4 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду.
Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У пункті 5 постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
За ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Таким чином, ст.ст. 23, 1167 ЦК України передбачено відшкодування моральної шкоди у випадку знищення майна фізичної особи, тому суд вважає, що позивач має право на захист в такий спосіб особистого немайнового права, враховуючи при цьому, що це право порушено відповідачем, внаслідок пошкодження ним майна позивача.
З матеріалів справи вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_2, було пошкоджено автомобіль позивача, неправомірними діями відповідача було завдано моральних, душевних страждань позивачу, як власнику майна.
Крім того, судом встановлено, що у позивача із адвокатом Ярошенко С.М. укладено договір про надання правових послуг ( договір про надання правової допомоги №37 від 18.11.2016 року - а.с.11). На підставі зазначених документів адвокат, як представник позивача, згідно ст.ст.27,31 ЦПК України, представляв інтереси позивача при розгляді зазначеної справи. Платіжними квитанціями №46 і №49 підтверджується, що ОСОБА_1 передала адвокату Ярошенко С.М. гонорар 4000 грн.(а.с.12).
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат.
Відповідно до ст. 84 ЦПК витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
При стягненні витрат на правову допомогу особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 42, 56 ЦПК України).
Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Як зазначено в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Розрахунок витрат на правову допомогу зроблено у відповідності до положень вказаного Закону та підтверджені витрати у розмірі 4000 гривень (а.с.10 - розрахунок).
Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10,11,60,88,212-215,224-226 ЦПК України, ст.ст.23,1166,1167,1187,1188 ЦК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 прос стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; третя особа: Полтавське регіональне управління продаж Українська страхова група, - задовольнити частково.
В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: А.М. Чуванова