Провадження №22-ц/784/2101/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 489/908/17 Головуючий І інстанції - Тихонова Н.С.
Провадження № 22-ц/784/2101/17 Доповідач - Темнікова В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2017 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, який в подальшому уточнила, і в якому посилалась на те, що 11.07.2008 р. між нею та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син ОСОБА_3. З 2009 року вони припинила шлюбні відносини із відповідачем та стали проживати окремо. 30.08.2010р. шлюб між ними рішенням суду розірвано. З моменту розлучення і по теперішній час відповідач бачив сина лише декілька разів. Аліменти відповідач не платив, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання сина не надавав і не надає. Не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з сином взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Син не отримує від батька жодного подарунку на день народження та Новий рік. Таким чином, позивачка вважає, що відповідач. ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, навіть не цікавився її життям, не відвідував і не відвідує сина вдома, в дитячому дошкільному закладі, у школі. Таким чином відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Також, позивачка зазначила, що після деяких зустрічей відповідача із сином, у сина траплялися нервові зриви, син дуже наляканий та боїться відповідача. Після подачі нею позову до суду, відповідач почав присилати їй смс-повідомлення щодо зустрічі із сином, однак син не хоче його бачити, боїться його. На підставі викладеного, позивачка просила суд позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивачка звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник органу опіки і піклування просив апеляційну скаргу задовольнити.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи були створені такі умови. Судом були досліджені і оцінені в їх сукупності всі докази, надані сторонами, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України. Виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Так, судом було встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.07.2008 р., мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.08.2010 р. шлюб між сторонами було розірвано.

У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно довідки, виданої Адміністрацією Центрального району Миколаївської міської ради за № 388 від 21.02.2017 р. малолітній син сторін проживає за адресою: АДРЕСА_2, разом з матір'ю - ОСОБА_1 Проте, згідно пояснень відповідача та повідомлення служби у справах дітей Адміністрації Центрального району м. Миколаєва, місце проживання ОСОБА_1 із сином на цей час невідоме, навчається дитина у школі № 57 Заводського району м. Миколаєва. Позивач у судовому засіданні підтвердила те, що не бажає надати адресу мешкання сина відповідачу.

Згідно характеристики складеної сусідами ОСОБА_2 вбачається, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1, починаючи з 2014 р. по теперішній час. За час проживання за даною адресою відповідач характеризується з позитивної сторони, є ввічливим та чуйним з оточуючими людьми. Відповідно до поштових переказів та квитанцій, відповідач надавав матеріальну допомогу позивачці на утримання сина, але кошти нею не були отримані та повернулись.

Також суд вважав встановленим, що згідно пояснень свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 відповідач в період окремого проживання із позивачкою, дарував дитині іграшки, протягом усіх років неодноразово намагався зустрітись із сином, бажав спілкуватись та проводити з ним час, але позивачка постійно перешкоджала йому у цьому, приховувала місце проживання, уникала телефонних розмов. При цьому відповідач та його батьки не звертались до органів опіки та піклування із заявою щодо встановлення графіку спілкування з дитиною, оскільки вважали, що це призведе до сварок, завдасть психологічної шкоди дитині та бажали вирішити питання шляхом домовленості із позивачкою.

При прийнятті рішення по справі суд виходив з того, що підстав ставити під сумнів факти, викладені зазначеними свідками, не має, оскільки даних щодо будь-якої зацікавленості свідків суду надано не було, їх пояснення відповідають та не суперечать обставинам, викладеним самою позивачкою у судовому засіданні.

З пояснень свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 судом було встановлено те, що між сторонами у справі склались неприязні стосунки та через це позивачка не бажала надавати можливість відповідачу спілкуватись із сином, забороняла відвідувати навчальний заклад.

Під час розгляду справи позивачка зазначила, що матеріальна допомога від відповідача їй не потрібна та вона змусила сина називати відповідача не батьком, а знайомим чоловіком - Едиком, не бажала їх спілкування та зустрічей.

Тому суд дійшов висновку, що відповідач не ухилявся від виховання та утримання дитини, що йому чинили перешкоди у цьому, а, отже, доводи позивачки про те, що відповідач не бажає займатись утриманням та вихованням дитини, а також про те, що його поведінка загрожує сину або їй, та, через це син потребує захисту від батька, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Приймаючи рішення по справі, суд посилався на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, який передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Згідно соціально-психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, син сторін ОСОБА_3 по відношенню до батька відчуває занепокоєння та острах через те, що вважає батька спроможним забрати його від матері, відчуває емоційний дискомфорт, як наслідок участі у конфліктній ситуації, що склалась між батьками та дитина може підпадати під вплив дорослих, яким довіряє. Тому суд вважав даний висновок таким, що підтверджує наявність конфлікту між сторонами у справі, який безумовно має вплив на дитину, але не містить даних щодо безпосереднього будь-якого негативного впливу батька на сина.

Відповідно до висновку від 20.06.2017 року Орган опіки і піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно сина ОСОБА_3. Проте, з урахуванням усіх досліджених у судовому засіданні доказів, суд не погодився із цим висновком органу опіки та піклування, оскільки вважав недоцільним та таким, що не відповідає інтересам дитини позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3, а тому дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам законодавства, зазначеного в рішенні суду.

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що судове засідання відбулося без участі представника органу опіки та піклування, не є безумовною підставою для скасування рішення, так як орган опіки та піклування був залучений до участі у справі та повідомлявся про час і місце розгляду справи ( а.с. 52). Фізична відсутність після цього представника органу опіки та піклування у судовому засіданні при наявності висновку цього органу, не є підставою для скасування рішення, так як це не призвело до прийняття неправильного рішення по справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував того, що докази про перерахування коштів на утримання дитини стосуються тільки 2010 року і більше відповідач не намагався надати матеріальну допомогу на утримання дитини, не є достатньою підставою для позбавлення батьківських прав відповідача, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. При цьому колегія суддів враховує також те, що позивачка в свою чергу не надала доказів того, що вона зверталася до відповідача з вимогою про надання допомоги в утриманні дитини, що вона намагалася стягнути аліменти, тощо, а відповідач свідомо та безпричинно ухилявся від обов'язку утримувати дитину.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач своєю поведінкою під час рідкісних зустрічей з дитиною шкодить їй, так як хапає дитину та намагається довести дитині, що він його батько, а тому дитина боїться батька, не підтверджені належними доказами. Із фотокарток, на яких зображені відповідач з сином у різному віці, навпаки вбачається, що син на них усміхнений, спокійний.

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що відповідач неодноразово чинив їй перепони у виїзді за кордон з дитиною на відпочинок, що відповідач на думку позивачки є неадекватною людиною, свідчать про конфлікт сторін між собою і не мають відношення до спілкування відповідача з дитиною. А те, що дитина зі слів позивачки боїться батька, так як вважає, що він може його викрасти від матері, що син не називає відповідача батьком, свідчить про емоційний стан дитина через залучення її до конфліктної ситуації, що склалася між батьками. При цьому колегія враховує те, що як зазначено в соціально-психологічному висновку Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, син сторін може підпадати під вплив дорослих, яким довіряє.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не долучив до справи письмові пояснення сусідки ОСОБА_17, не заслуговують на увагу, як на підставу для скасування рішення, так як пояснення даного свідка, як зазначено в апеляційній скарзі було враховано під час надання висновку органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а суд дав аналіз цьому висновку у сукупності з іншими доказами по справі.

Не долучення до матеріалів справи протоколу опитування адвокатом колишньої дружини відповідача щодо поведінки відповідача до шлюбу з позивачкою, не впливає на правильність прийнятого судом рішення, так як матеріали справи містять достатню кількість інших доказів взаємовідносин сторін між собою та з дитиною. Крім того, суду не було надано доказів того, що ця особа перебуває за межами України та не може особисто з'явитися для дачі пояснень суду.

Акт обстеження умов проживання відповідача від 15.05.2017р. не спростовує характеристику особистості відповідача, зроблену його сусідами з зазначенням їх анкетних даних. В той же час в акті зазначено, що факт того, що відповідач не проживає за адресою- АДРЕСА_1 встановлено на підставі пояснень сусідів, які не повідомили своїх даних, що ставить цю інформацію під сумнів.

Інші доводи апеляційної скарги частково направлені на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку у їх сукупності, а частково свідчать про неприязні стосунки, які склалися між позивачкою та відповідачем, а тому не є підставою для скасування рішення суду.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи те, що позбавлення батьківських прав, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни рінення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,314,315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після її проголошення в касаційному порядку.

Головуючий

Судді