АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1116/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 20 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_9 про стягнення грошових коштів, одержаних у звязку з виконанням доручення , -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_8 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що йому на праві власності належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1 Федерації.

31 жовтня 2013 року ОСОБА_6, як представник ОСОБА_8 за довіреністю, відчужила за договором купівлі-продажу вказану квартиру, проте кошти отримані від її продажу позивачу не повернула.

У звязку з викладеним ОСОБА_8 просив суд стягнути з ОСОБА_6 на його користь грошові кошти в сумі 508 400 грн., одержані у звязку з виконанням доручення та 41 075 грн. 94 коп. 3% річних за користування коштами за період з 01 лютого 2014 року по 10 жовтня 2016 року.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2017 року позов ОСОБА_8 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 508 400 грн., одержаних у звязку з виконанням доручення, 41 075 грн. 93 коп. 3% річних та 2000 грн. за надання правової допомоги, а всього 551 475 грн. 93 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 5 514 грн. 76 коп. судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, міськрайонний суд виходив із того, що хоча позивачем і не доведено конкретний обсяг та зміст дій, які належить вчиняти відповідачу за довіреністю, однак ОСОБА_6 на підставі довіреності реалізувала належне позивачу майно та отримала за нього кошти, які зобовязана повернути власнику.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 16 жовтня 2013 року ОСОБА_8 було видано довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу та зареєстровану в реєстрі за № 6147, якою він уповноважив ОСОБА_6 управляти та розпоряджатися всім його майном, у відповідності до цього укладати всі дозволені законом угоди, визначаючи у всіх випадках суми, строки і інші умови на свій розсуд (а.с. 10).

31 жовтня 2013 року ОСОБА_6, діючи від імені ОСОБА_8, продала належну позивачу квартиру АДРЕСА_2 Федерації за 1 240 000 російських рублів (а.с. 7).

Відповідно до заяви ОСОБА_8 від 09 грудня 2015 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрована в реєстрі за № 5907, ним було скасовано довіреність видану на імя ОСОБА_6 від 16 жовтня 2013 року (а.с.44).

Як вбачається із змісту вищевказаної довіреності, остання не містить умов та застережень щодо повернення грошей ОСОБА_8 після продажу даної квартири.

Частиною першою статті 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України, представництво, що ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю. Довіреністю визнається письмовий документ, що видається однією особою іншій для представництва перед третіми особами.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє (ст. 239 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобовязується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Згідно зі статтею 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному.

Метою договору доручення є здійснення повіреним прав довірителя, набуття, зміна і припинення для нього прав та обовязків шляхом здійснення угод, тому повірений має діяти в тих межах, які встановлені довірителем відповідно до змісту наданого йому доручення.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України повірений зобовязаний негайно передати довірителеві все одержане у звязку з виконанням доручення.

В матеріалах справи відсутній письмовий договір доручення укладений між сторонами та ними підтверджено, що вказаний договір вони не укладали, однак виходячи з правової природи правовідносин, які фактично склалися між сторонами колегія суддів вважає, що вони мають регулюватися саме нормами, які стосуються договору доручення, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не впливають на правильність рішення суду.

Так, ОСОБА_6 діючи від імені власника квартири, реалізувала, а саме продала квартиру, яка належала ОСОБА_8 і отримала кошти за продану квартиру, і дані кошти належать позивачу, які відповідач повинна повернути власнику вказаної нерухомості.

Отже, колегія суддів приходить до переконання, що кошти за продану квартиру повинні бути стягнуті з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача.

Крім того, вірними є доводи ОСОБА_8 в частині стягнення з відповідача коштів за прострочення виконання грошового зобовязання трьох відсотків річних, оскільки дані вимоги ґрунтуються на ч. 2 ст. 625 ЦК України у відповідності до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи належать судові витрати на правову допомогу.

Так, представником позивача було надано квитанцію № 7 від 25 квітня 2017 року про сплату ОСОБА_8 витрат на правову допомогу, розмір якої відповідає розрахунку, який здійснений адвокатом ОСОБА_11, а тому колегія суддів приходить до висновку, що вказані витрати є обґрунтованими та підлягають до стягнення з відповідача на користь ОСОБА_8

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1 ст. 308, ст. ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 500 грн. витрат, повязаних з наданням юридичної допомоги.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :