АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

09 листопада 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Соколової В.В., Чобіток А.О.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Траст», третя особа:Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про визнання кредитного договору недійсним,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 31 серпня 2017 року,

встановила:

у вересні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним кредитний договір разом із додатками до нього, укладений між нею та відповідачем 01 серпня 2014 року, посилаючись на те, що умови договору не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та порушують її права.

Рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 31 серпня 2017 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що 01 серпня 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір, відповідно до умов якого позивачу було надано кредит на споживчі цілі в розмірі 35 408 грн. строком на 48 місяців зі сплатою 0,01% річних. Зазначала, що під час укладення договору її не було ознайомлено належним чином з умовами кредитування, вона підписала договір не читаючи. Також позивач вказувала на те, що договором встановлена комісія за супроводження кредиту, що є порушенням її прав, як споживача. Крім того, позивач зазначала, що їй було нав'язано послугу з добровільного страхування від нещасних випадків, з приводу чого нею було укладено договір та сплачено страховий платіж в розмірі 6 853 грн. 16 коп.

Рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 31 серпня 2017 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, не відповідає вимогам законодавства.

Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст.ст. 203, 215, 628, 629, 638, 639 ЦК України.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що працівниками банку не було належним чином ознайомлено її з умовами кредитування та не надано такої інформації у письмовому вигляді. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції було вірно встановлено про те, що до підписання кредитного договору відповідач надав позичальнику письмову пам'ятку про правила кредитування в ПАТ «Банк «Траст».

Із заяви-анкети позичальника від 01 серпня 2014 року вбачається, що позивач 08 липня 2014 року особистим підписом підтвердила те, що вона ознайомлена з основними умовами споживчого кредитування на власні потреби в ПАТ Банк «Траст», його недоліками та перевагами, що уся інформація надана нею в банк в цій анкеті є повною та достовірною. Підписанням цієї анкети вона підтверджує, що банк надав їй в письмові формі та в повному об'ємі інформацію, передбачену п. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції Закону від 1 грудня 2005 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідачем безпідставно було включено до умов договору щомісячну комісію за супроводження кредиту, також не можуть бути підставою для задоволення позову, були предметом перевірки під час розгляду справи у суді першої інстанції та отримали належну правову оцінку. Матеріали справи свідчать про те, що позивачем було подано до банку заяву про надання кредиту на споживчі цілі від 01 серпня 2014 року, засвідчену власним підписом, з п. 2.6 якої вбачається, що щомісячна комісія за супроводження кредиту буде становити 1,95%. Такі умови договору не суперечать вимогам закону та позивач про них. була обізнана.

Плата за кредит - це проценти та комісії, які позичальник сплачує банку за надання та обслуговування кредиту згідно з умовами кредитного договору. Відповідно до ч. 14 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Крім того, апелянт посилалась на те, що умови кредитного договору щодо послуг страхування є несправедливими, оскільки працівники банку вимагали від неї придбання послуги добровільного страхування, як обов'язкової умови надання їй банківської послуги з видачі кредиту. Однак, на підтвердження вказаних доводів апелянтом належних доказів надано не було.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Апелянтом не наведено підстав, за яких кредитний договір відповідно до положень ст 203, 215 ЦК України може бути визнано недійсним.

Окремо слід зазначити, що посилання апелянта на правову позицію, викладену у постанові ВС України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-174цс16 також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 29 січня 2016 року було задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Траст» та стягнуто з відповідача заборгованість за оспорюваним кредитним договором. Задовольняючи позов суд виходив з дійсності правочину - кредитного договору, укладеного між ПАТ «Банк «Траст» та ОСОБА_1 01 серпня 2014 року, та стягнув з відповідача на користь банку заборгованість. Вказане рішення ОСОБА_1 не оскаржувалось та набрало законної сили 09 лютого 2016 року.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, я яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. 1ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, судове рішення - це основний акт правосуддя, акт реалізації конституційних повноважень органу державної, судової влади, яким вирішується правовий спір від імені держави Україна.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 313-317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, а рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 31 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 760/17184/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11093/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Кізюн Л.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.