Провадження № 2/522/4741/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді - Бойчука А.Ю.,

при секретарі Іскрич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу та заборгованості за договором позики;

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, згідно якої просив:

- стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 борг у сумі, враховуючи індекс інфляції, у розмірі 989050,00 гривень, 3 % річних від простроченої суми 3 1970,55 гривень, всього 1021020,55 гривень.

- стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір на загальну суму 6890,00 гривень

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 зазначив, що 04.03.2006 року ОСОБА_2 позичила в нього грошові кошти в сумі 25000 доларів США строком до 10.08.2010 року, про що склала розписку у присутності двох свідків.

На отримані кошти подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали квартиру АДРЕСА_1.

Проте грошові кошти повернуті не були, у звязку із чим, позивач звернувся до суду із позовною заявою від 29.06.2011 року про повернення боргу.

Однак у звязку із тим, що 01.02.2012 року до ОСОБА_1 звернулась із заявою ОСОБА_2 про відстрочення повернення боргу терміном на 3 року, він надав суду заяву про залишення позову без розгляду.

Борг до теперішнього часу не повернутий, у звязку із чим, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на його користь борг з урахуванням індексу інфляції у розмірі 989050 (девятсот вісімдесят девять тисяч пятдесят) гривень, 3 % річних від простроченої суми - 31970,55 (тридцять одна тисяча девятсот сімдесят) грн. 55 коп. та судовий збір у розмірі 6890 (шість тисяч вісімсот девяносто) грн.

Представник позивача надала суду заяву, згідно якої, позовні вимоги підтримала, просила позовну заяву задовольнити в повному обсязі та провести судове засідання без фіксації технічними засобами відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_2 надала суду заяву, згідно якої, позовні вимоги визнала частково, зазначила, що не погоджується із вимогою позивача про стягнення індексу інфляції.

Представник відповідача ОСОБА_3, надала суду заяву, згідно якої із позивними вимогами не згодна та просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає що позов підлягає частковому задоволенню.

По справі встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до договору позики від 04.03.2006 року, ОСОБА_2 (нині ОСОБА_4 відповідно до Свідоцтва про зміну імені Серії І-ЖД № 012028) взяла в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 125000,00 (сто двадцять пять тисяч) гривень, які зобовязалась повернути до 10.08.2010 року.

Крім іншого, суду надана Розписка від 04.03.2006 року, яка була надана ОСОБА_2, про то, що вона отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 25000,00 (двадцять пять тисяч ) доларів США, що еквівалентно 125 000,00 (сто двадцять пять тисяч ) гривень.

01.02.2012 року ОСОБА_4 звернулася до ОСОБА_1 із заявою про відстрочення боргу за договором позики від 04.03.2006 року терміном на 3 роки з моменту написання заяви. Після спливу вказаного строку, а саме після 01.02.2015 року ОСОБА_2 зобовязалась повернути борг з урахуванням інфляції.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з п.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, у позовній заяві, ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 (нині ОСОБА_4 відповідно до Свідоцтва про зміну імені Серії І-ЖД № 012028) позичила грошові кошти на придбання квартири АДРЕСА_2.

Враховуючи, що зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя, то позивач вважає, що відповідачі повинні нести солідарну відповідальність по поверненню боргу.

Ознайомившись із розпискою про відстрочення повернення грошових коштів від 01.02.2012 року, суд приходить до висновку, що вона не підписувалась ОСОБА_3, доказів про його ознайомлення та погодження з її умовами також суду не надано.

Разом з тим, відповідачі на момент укладання цієї угоди вже не перебували у шлюбі, ОСОБА_2 (нині ОСОБА_4 відповідно до Свідоцтва про зміну імені Серії І-ЖД № 012028) не мала повноважень заключати угоди на користь сімї, а тому суд приходить до висновку, що в даному випадку сплинув термін позовної давності звернення до суду відносно стягнення заборгованості з ОСОБА_3

Так, відповідно до ст.ст. 256-257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Отже, навіть якщо договір позики від 04.03. 2006 році й укладався в інтересах сімї з зобовязанням повернути борг до 10.08.2010 року, то строк позовної давності стягнення з ОСОБА_3 заборгованості сплинув 11.08.2013 року.

Що стосується вимог позивача, про стягнення індексу інфляції, суд зазначає наступне.

Згідно до Правовової позиції ВСУ в справі за № 6-284цс17 зазначено, що згідно зі статтею 524 ЦК України зобовязання має бути виражене в грошовій одиниці України гривні.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.

Разом з тим у випадку порушення грошового зобовязання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Також, позивачем невірно розраховано штраф у розмірі 3% річних від простроченої суми.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відносно строку, в межах якого можливе стягнення неустойки (пені, штрафу) Верховний суд України висловлювався ще 18.05.2016 р. у справі № 6-474 цс16: «Отже аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою».

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-3006цс15 та від 25 травня 2016 року у справі № 6-1138цс15.

Таким чином, доцільно розрахувати 3% річних від простроченої суми лише за останні 364 дня, а тому складає 19703,84 (девятнадцять тисяч сімсот три) грн.. 84 коп.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики з урахуванням 3 процентів річних у розмірі 674703,84 (шістсот сімдесят чотири тисячі сімсот три) гривні 84 коп.

Разом з тим, розмір судового збору, який підлягає стягненню з позивача дорівнює 1% від суми, яка підлягає стягненню, а саме 6747,00 (шість тисяч чотириста сім) гривень.

Відповідно до ч. 5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч 1-3,5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись: ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення боргу та заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики з урахуванням 3 процентів річних у розмірі 674703,84 (шістсот сімдесят чотири тисячі сімсот три) гривні 84 коп.

Стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 6747,00 (шість тисяч сімсот сорок сім) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог- відмовити

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до п. п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя А. Ю. Бойчук