Провадження № 2/520/5455/17
Київський районний суд м.Одеси
У складі головуючого судді Калашнікової О.І.
При секретарі Шеховцевій О.В.
Розглянув у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Публічне Акціонерне товариство «ОСОБА_3 банк Аваль» про розподіл спільного майна,
Позивач у серпні місяці 2015 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення про розподіл спільного майна подружжя у вигляді квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири і за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, посилаючись на наступне: квартира придбана сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі, шлюб сторони розірвали 14.09.2012 року. Надалі позивач уточнила свої вимоги в порядку ст..31 ЦПК України і в судовому засіданні представник позивача підтримала такі вимоги: в порядку поділу майна подружжя припинити право приватної власності ОСОБА_2 на спірну квартиру, визнати квартиру спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири.
Відповідач до суду не зявляється, про час і місце слухання справи сповіщався неодноразово відповідно до вимог закону, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток.
Представник ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» до суду не зявився, про час і місце слухання справи сповіщений, надав заяву про вирішення спору за його відсутності.
За згодою позивачевої сторони суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Суд вислухав представника позивача, вивчив матеріали справи і встановив наступне:
Позивачева сторона доводить, що квартира АДРЕСА_2 належить сторонам на праві спільної сумісної власності. У звязку з тим, що відповідач не визнає за ОСОБА_1 права на вказану квартиру, позивачка звернулась до суду з цим позовом. Згідно з висновком експертного дослідження №132/16, виготовленим судовим експертом ОСОБА_4 07.12.2016 року, технічна можливість поділити квартиру в натурі відсутня, тому ОСОБА_1 вимагає визнати за кожною стороною право власності на ідеальну частку в квартирі в розмірі 1/2.
На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на свідоцтво про розірвання шлюбу від 14.09.2012 року, договір купівлі-продажу квартири від 13.09.2006 року, договір кредиту від 13.09.2006 року, договір іпотеки від 19.09.2006 року, рішення Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області, рішення апеляційного суду Одеської області з ухвалою про виправлення описок в рішенні суду, висновок експертного дослідження №132/16 від 07.12.2016 року, судову практику по аналогічним справам.
При вищевикладених обставинах суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з таких підстав:
Ст.60 СК України передбачає, що « майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу)». Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина ні чоловік не зобовязані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.
Ст.69 СК України закріплює право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Із змісту ч.2 названої статті випливає, що поділ майна подружжя може бути здійснено у добровільному або судовому порядку. Ст.70 СК України визначає, що «у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.» У даному випадку відсутні як шлюбний договір так і домовленість між подружжям щодо розміру часток у спільному майні.
Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).
У даному випадку квартиру сторони придбали у період перебування у зареєстрованому шлюбі, за кошти, отримані за договором кредиту, укладеного на умовах повернення і платності, з метою задовольнити потреби сімї в житловому приміщенні. З огляду на викладене, суд визнає квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2
Поділ неподільних речей, тобто тих, які неможливо поділити в натурі (у даному випадку це підтверджено експертним висновком), проводиться в ідеальних частках. У цьому випадку кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися цим майном відповідно до своєї частки.
Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Суд встановив , що ні позивач ні відповідач не бажають отримувати (або сплачувати) грошову компенсацію вартості 1/2 частини квартири.
З огляду на викладене, суд, визнає за позивачем право власності на 1/2 частину квартири, яка залишається у спільній власності колишнього подружжя.
Керуючись ст.213,214,215 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 53,0 кв.м., в тому числі житловою 30,3 кв.м. спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, загальною площею 53,0 кв.м., в тому числі житловою 30,3 кв.м.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, загальною площею 53,0 кв.м., в тому числі житловою 30,3 кв.м.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м.Одеси протягом 10 днів з дня його оголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за заявою відповідача, наданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Калашнікова О. І.