Справа № 182/7161/15-ц
Провадження № 2/0182/1077/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.05.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Рунчевої О.В.

секретаря - Власенко Ю.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 підприємства "Нікопольська приватна пивоварня" про визнання договору купівлі-продажу недійсним, суд,-

В С Т А Н О В И В:

25 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 підприємства "Нікопольська приватна пивоварня" про розірвання договору купівлі-продажу, який 18 січня 2017 року уточинив та остаточно просив суд визнати Договір купівлі-продажу приміщення міні-пивзаводу з адміністративно - побутовими приміщеннями за адресою вул. Героїв Чорнобиля 102/2 в м. Нікополь Дніпропетровської області № 3130 від 01 серпня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4 недійсним (а.с.55-56).

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01 серпня 2007 року між ним та ОСОБА_3 підприємством «Нікопольська приватна пивоварня» було укладено Договір купівлі - продажу приміщення міні-пивзаводу з адміністративно-побутовими приміщеннями за адресою вул. Героїв Чорнобиля 102/2 в м. Нікополь Дніпропетровської області № 3130 (надалі - Договір).

За умовами п. 2.1. Договору покупець зобов'язувався сплатити на його користь за відчужуваний об'єкт нерухомості 548 245, 00 грн. в порядку передбаченому п. 3.1. Договору, а саме 548 245, 00 грн. покупець сплачує продавцю готівкою після підписання цього договору.

Однак зазначену суму після підписання договору він не отримав, з посиланням на те, що кредит покупцем отримано поки ще не було, але отримав обіцянку покупця сплатити її до кінця дня, яка підтверджувалась розпискою покупця . І для того, щоб не ставити під загрозу дійсність укладеного між ними в цей день договору і довірившись покупцю він вимушений був написати Заяву про отриманий повний розрахунок за продане приміщення, хоча в дійсності такого не сталося.

Відповідно до ст. 215 ЦК України: «Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу».

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України: «Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним».

Зазначає, що відповідач не здійснив розрахунок за укладеним договором купівлі-продажу, з причин фіктивності намірів сторін правочину, щодо настання реальних правових наслідків, обумовлених в ньому. Іншими словами сторони не бажали реального оплатного переходу права власності від продавця до покупця, а здійснили цей формальний правочин для тимчасового виведення цього майна з його (позивача) власності на його прохання у зв'язку з його особистими обставинами, однак до теперішнього часу повернення майна у його власність не відбулося. Не дивлячись на те, що відповідач не заперечує проти викладених обставин існуючих правовідносин, проте до теперішнього часу будь-яких реальних дій направлених на повернення майна - не здійснив. І єдиним належним способом захисту його цивільних прав та інтересів відповідно до ст. 16 ЦК України є саме визнання договору недійсним з подальшим поверненням майна у його власність.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судове засідання не зявився на адресу суду надав заяву в якій просить справу розглядати за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Третя особа - ОСОБА_3 нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 в судовому засіданні 24.03.2017 року проти задоволення позовних вимог заперечував та просив у позові відмовити.

Вислухавши представника позивача, третю особу, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Відповідно до ст.234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь - яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Як встановлено в судовому засіданні 01.08.2007 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 підприємством "Нікопольська приватна пивоварня" в особі директора ОСОБА_6 був укладений договір купівлі продажу вбудованого приміщення міні-пивзаводу з адміністративно-побутовими приміщеннями загальною площею 1 588,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Нікополь Дніпропетровської області, вул. Героїв Чорнобиля, буд. 102/2, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 (а.с.5-6).

Згідно пункту 2.1 вищевказаного договору купівлі продажу, цей продаж вчинено за 548 245,00 грн., які продавець особисто одержав при підписанні договору. Факт сплати цього платежу за продане вбудоване приміщення міні-пивзаводу з адміністративно-побутовими приміщеннями загальною площею 1 588,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Нікополь Дніпропетровської області, вул. Героїв Чорнобиля, буд. 102/2 підтверджується заявою ОСОБА_2В.(а.с.6).

Таким чином, твердження представника позивача ОСОБА_1 про те, що його довіритель не отримував від відповідача грошей при укладанні договору купівлі продажу вбудованого приміщення міні-пивзаводу з адміністративно-побутовими приміщеннями загальною площею 1 588,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Нікополь Дніпропетровської області, вул. Героїв Чорнобиля, буд.. 102/2 спростовуються матеріалами справи.

Крім того, в п.4.5 договору купівлі продажу зазначено, що сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, відповідає їх внутрішній волі, що також спростовує доводи представника позивача про те, що договір був укладений фіктивно (а.с.6).

Згідно із ст.203 ЦПК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В судовому засіданні було встановлено, що при вчиненні правочину (договору купівлі продажу від 01.08.2007 року) сторони правочину (позивач та відповідач) мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників (сторін по справі) було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Сторони розуміли зміст правочину і позивач бажав настання наслідків вчиненого правочину. Правочин вчинявся у формі, встановленій законом і був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тому суд не вбачає підстав для визнання спірного договору купівлі продажу від 01.08.2007 року недійсним і вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 57-60, 208-209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 підприємства "Нікопольська приватна пивоварня" про визнання договору купівлі-продажу недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_8