Справа № 523/5215/17
Провадження №2/523/2943/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2017 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Виноградової Н.В.,

при секретарі судового засідання Одарія В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в якому просив: поділити майно, 1/4 частину квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що є об'єктом права спільної сумісної власності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2; Визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; Визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх.

Представник відповідача позовні вимоги визнав, що підтверджується заявою.

Згідно частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 травня 1997 року ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_3, яка після одруження змінила своє прізвище на ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про одруження, видане Відділом РАГС Ленінської рай адміністрації виконкому Одеської міської ради народних депутатів, актовий запис № 112.

За час шлюбу у сторін народилася дитина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В шлюбі сторонами було придбано 1/4 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04 липня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за №4174. Вищевказану частку квартири було оформлено на Позивача.

06 квітня 2005 року, на підставі рішення Суворовського районного суду міста Одеси - шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне:

-чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом;

-чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі;

-чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України;

-чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 січня 2016 р. у справі N 6-2925цс15).

З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе розподілити спільно набуте майно під час шлюбу 1/4 частина квартири - між Позивачем та Відповідачем в рівних частках тобто по 1/8 кожному.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір, що передбачено ч.2 та ч.3 ст. 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях згідно з ч.4 ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 64, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (05.09.1970 р.н.) право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2 (11.08.1971 р.н.) право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: