Справа № 344/9743/17
Провадження № 22-ц/779/1856/2017
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Пнівчук
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

28 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на її утримання, як дружини, до досягнення дитиною трьох років.

Позивач свої вимоги мотивувала тим, що 21 травня 2016 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб, від якого у них 27 вересня 2016 року народився син ОСОБА_3.

З жовтня 2016 року вони з відповідачем припинили спільне проживання, син ОСОБА_4 проживає та перебуває на її повному утриманні.

Позивач, посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку не надає допомоги на утримання сина ОСОБА_4 та її утримання, просила стягнути аліменти на утримання сина у розмірі 2000 грн. щомісячно та 1000 грн. на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно починаючи з 28 липня 2017 року до досягнення дитиною повноліття та аліменти на користь ОСОБА_1 на її утримання у розмірі 200 грн. щомісячно починаючи з 28 липня 2017 року до досягнення дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначила, що суд неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи та не врахував те, що вона навчається у вищому навчальному закладі стаціонарно, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому у неї не має можливості працювати щоб утримувати сім»ю. Відповідач не надає жодної матеріальної допомоги.

Прожитковий мінімум для працездатної особи, до якої вона відноситься у 2017 році становить 1684 грн. Не зважаючи на те, що вона просила стягнути на її утримання 1000 грн. суд дійшов помилкового висновку про стягнення на її утримання з відповідача 200 грн.

Враховуючи офіційний дохід відповідача у розмірі 5000 грн., те що він не має на утриманні інших осіб, апелянт вважає, що останній має реальну можливість сплачувати аліментина її утримання та дитини у розмірі 2500 грн. -половини його сукупного доходу, що забезпечить їй мінімальні умови для проживання і виховання дитини.

Відмова у стягненні грошових коштів за надання правової допомоги є безпідставною та необґрунтованою.

Апелянт вважає також, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки їй не було надано можливості представити докази на підтвердження понесених судових витрат та безпідставно не надано можливості виступити їй та представнику у судових дебатах.

Апелянт просила рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги, з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 заперечив доводи апелянта, посилаючись на те, що відповідач не має реальної можливості сплачувати аліменти у більшій сумі ніж визначив суд першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч. 2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції невідповідає вищезазначеним вимогам з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони по справі є подружжя, від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає з матір»ю ОСОБА_1

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до положень ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів суд у відповідності до вимогст.182 СК України враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Постановляючи рішення про часткове задоволення вимог позивача про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, суд першої інстанції правильно виходив із того, що обов»язок утримувати дитину є рівною мірою обов»язком як матері так і батька, врахував вік дитини, пов»язані з цим витрати, що відповідач не має на утриманні інших осіб та виходячи із принципів розумності і справедливості обгрунтовано визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно.

Що стосується рішення суду в частині стягнення з відповідача коштів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трьох років, то колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина з якою проживає дитина, згідно ч.4 даної статті, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

З огляду на те, що відповідач згідно представленої довідки №80 від 01.08.2017 року працює в КП «Муніципальна варта» на посаді головного інспектора відділу охорони публічного порядку і його щомісячна заробітна плата становить 5000 грн., а також те, що він здійснює відшкодування у сумі 34978 грн. фактичних витрат на його підготовку як курсанта Національної академії внутрішніх справ у зв»язку із звільненням зі служби в поліції за власним бажанням по 2000 грн. починаючи з січня 2017 року, не має на утриманні інших осіб, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини з якою проживає дитина. Разом з тим, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір такого утримання слід змінити з 200 грн. до 500 грн щомісячно, стягнення вказаної суми на утримання ОСОБА_1 до досягнення дитиною трьох років не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача про стягнення витрат по оплаті правової допомоги адвоката, то суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що такі витрати відповідно до положень ст.ст. 84, 88, 89 ЦПК України мають бути документально підтверджені з наведенням відповідного розрахунку.

Згідно поданого договору-доручення про надання правової допомоги в цивільній справі від 23.08.2017 року, укладеного між адвокатом ОСОБА_5 та ОСОБА_1 вбачається, що гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору. Позивачем долучено квитанцію про оплату на підставі договору 3200 грн., разом з тим не додано додаткової угоди з відповідним розрахунком, а такі витрати стороною позивача не доведені.

Подана представником позивача ОСОБА_5 у засіданні апеляційного суду додаткова угода №1 до договору про надання правової допомоги від 23.08.2017 року не дає підстав для висновку про обґрунтованість вимог про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки така угода не була подана до суду першої інстанції, крім того, у даній угоді зазначено вартість послуг 3200 грн., з яких 800 грн. за підготовку позовної заяви, в той час як позовна заява подана до Івано-Франківського міського суду 28 липня 2017 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_1 підлягає зміні, а в решті рішення слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_1 змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання по 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, трьохрічного віку.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_7