АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Юзькова О.Л.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та додаткових витрат.

У мотивування вимог посилався на те, що 18.11.1995 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Вони проживали однією сім»єю до 02 квітня 2014 р. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 24.09.2014 р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5.

Після фактичного припинення фактичних шлюбних відносин, виховання та утримання сина він взяв на себе , оскільки відповідач самоусунулась від участі у житті сина і продовжує ухилятися від батьківських обов»язків.

Зазначав, що він не звертався до суду з заявою про стягнення аліментів протягом двох років, оскільки чекав, що мати все ж таки виявить турботу про дитину, проте має право на стягнення аліментів за минулий період, оскільки він неодноразово звертався до відповідача з проханням надавати кошти на утримання дитини та сплату вартості позашкільного навчання та літніх таборів, які є досить коштовними, проте ОСОБА_2 ухилялась від сплати будь - яких рахунків.

Враховуючи наведене, та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 8 000,00 грн., починаючи з 20.05.2014 року та додаткові витрати на утримання дитини у сумі 203 575 грн. за період з квітня 2014 року по 01.04.2017 року.

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

В обґрунтування зустрічних вимог зазначила, що на даний час чинним є рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2016 року про відібрання дитини та повернення її матері.

За фактом налаштування та переховування дитини, протидії виконанню рішення суду вона неодноразово зверталась до служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, поліції і відкрито кримінальне провадження.

За таких обставин просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно з індексацією згідно закону до повноліття дитини та допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення аліментів на дитину.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 8 000 грн. 00 коп. щомісяця, починаючи з 08 червня 2016 року і до досягнення ОСОБА_5 повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з квітня 2014 року по 01 квітня 2017 року у розмірі 39 590 грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 21 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 551 грн. 21 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах сплати суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі, а зустрічний позов задовольнити.

Зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, а саме статей 180, 181, 185 Сімейного кодексу України.

Не є обґрунтованим та законним рішення про відшкодування додаткових витрат та стягнення аліментів при наявності рішення суду, яке набрало законної сили, про визначення місця проживання дитини з матір"ю.

Також в судовому процесі встановлено факт участі матері в утриманні дитини в розмірі 50% від усіх витрат, проте з тексту резолютивної частини видно, що даний факт не враховано судом.

Судом прямо порушено порядок визначення розміру аліментів, передбачений статтями 182-184 Сімейною кодексу України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.11.1995 р. по 24.09.2014 р. (а.с.11 т.1)

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва 30.06.2004 року, актовий запис про народження № 1010. (а.с.12 т.1)

Сторонами по справі не заперечується, що з квітня 2014 року і по день розгляду справи по суті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком, за адресою: АДРЕСА_1

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 існував спір щодо визначення місця проживання дитини.

Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2016 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про поділ майна подружжя та визначення місця проживання дитини.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, служба у справах дітей Солом»янської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та поділ майна подружжя задоволено частково. Зокрема, визначено місце поживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_4. (а.с.24-33 т.2)

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва від 11.04.2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2016 р. скасовано та ухвалено нове рішення, яким, зокрема, визначено місце проживання дитини з матір»ю ОСОБА_2. (а.с.99-102 т.1)

Також 27.07.2016 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Солом»янської районної в місті Києві державної адміністрації про відібрання дитини та негайне повернення матері, яким задоволено позовні вимоги в повному обсязі. Відібрано дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_4 та повернуто дитину матері - ОСОБА_2. (а.с.106-110 т.1)

Ухвалою Колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва від 01.12.2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2016 року залишено без змін. (а.с.111-114 т.1)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 07.12.2016 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_4, рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року скасовано, залишено в силі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2016 р. (а.с.42-45 т.2)

Постановою Верховного Суду України від 12 липня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Шевченківської районної м. Києві державної адміністрації про поділ майна подружжя та визначення місця проживання дитини зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, служба у справах дітей Солом»янської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та поділ майна, скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції. (а.с.158-162 т.2)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2017 року ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 грудня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.11.2017 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року в частині вирішення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини скасовано, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року в цій частині залишено в силі.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів та додаткових витрат, ОСОБА_4 зазначав, що ОСОБА_2 не приймає участь у вихованні та утриманні сина, хоча перешкод у цьому їй не чиниться. Даний факт також підтвердив неповнолітній ОСОБА_5 та ОСОБА_6, який є старшим сином ОСОБА_2

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що набуло законної сили рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2016 року, яким, зокрема, визначено місце поживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_4.

На час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 29.11.2017 року залишено в силі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року яким визначено місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_4.

За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, системний аналіз норм права, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 підтвердив, що з квітня 2014 року дитина проживає з батьком.

Отже, незалежно від того, які рішення ухвалювали суду щодо місця проживання дитини, фактично дитина проживала з батьком і на даний час є чинним рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року, яким місце проживання дитини визначено з батьком.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12 червня 1998 року №16 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про право батька на отримання аліментів на дитину, з огляду на те, що дитина з квітня 2014 року проживає з батьком.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Задовольняючи частково вимоги ОСОБА_4 та стягуючи з ОСОБА_2 на його користь аліменти на дитини, суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів 8000 грн. щомісяця є доведеним, оскільки відповідачем не надано доказів існування обставин, які б могли вплинути на визначений розмір аліментів.

У відповідності до ч.1 ст.183 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У силу ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_2 є адвокатом, займається індивідуальною адвокатською діяльністю та перебуває на обліку в ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві, фактично має мінливий нерегулярний дохід. (а.с.173 т.1)

Згідно довідки Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, за період з 01.04.2014 р. по 31.03.2017 р. інформація про доходи ОСОБА_2 в Інформаційному фонді Державного реєстру фізичних осіб ДФС України відсутня. (а.с.211 т.3)

З інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №84639839, сформованої 10.04.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 було придбано:

- квартиру АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Чухрій О.С. 21.03.2017 року за реєстровим № 705;

- квартиру АДРЕСА_3, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Юр-Капінос А.Є. 18.11.2016 року за реєстровим № 2263;

- машиномісце, гараж АДРЕСА_4, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Чухрій О.С. 02.09.2016 року за реєстровим № 2071;

- машиномісце, гараж АДРЕСА_5, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Чухрій О.С. 02.09.2016 року за реєстровим № 2070. (а.с.138-140 т.2)

Нерухоме майно зареєстроване за відповідачем протягом 2016-2017 років, тобто після розірвання шлюбу та в період проживання дитини з батьком.

Крім того, враховуючи відсутність інформації про доходи ОСОБА_2 в Інформаційному фонді Державного реєстру фізичних осіб ДФС України за період з 01.04.2014 р. по 31.03.2017 р., ОСОБА_2 не доведено джерело походження коштів на придбання такого майна, як те вимагається пунктами 3-2 ч. 1 ст. 182 СК України, тому судом першої інстанції вірно враховано зазначену обставину при визначенні розміру аліментів.

Доказів того, що ОСОБА_2 бере участь в утриманні сина ОСОБА_9, зокрема й в період придбання нерухомого майна, суду надано не було.

ОСОБА_2 та її представником не надано жодного доказу на підтвердження незадовільного стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення при визначені судом розміру аліментів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За таких обставин, колегія суддів, враховуючи рівність обов'язку батьків по утриманню дитини й відсутність обставин, що мають істотне значення при визначені судом розміру аліментів,погоджується з рішенням суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на дитину в розмірі 8000 грн. щомісячно, оскільки дитина ОСОБА_5 проживає разом з батьком, його мати має достатній дохід, про що свідчить придбання об'єктів нерухомого майна за період 2016-2017 роки.

Також колегія суддів звертає увагу те, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Задовольняючи частково позовну вимогу ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання дитини у сумі 203 575 грн. за період з квітня 2014 року по 01.04.2017 рік суд вірно виходив з їх часткової доведеності та обґрунтованості з огляду на таке.

За приписами ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

СК України виходить із принципу рівності прав й обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обидва з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

У відповідності до ст.185 СК України, залежно від ситуації, що склалася, один з батьків може за своїм вибором вимагати відшкодування реально понесених ним додаткових витрат або попереднього фінансування майбутніх витрат.

З аналізу ст.185 СК України слідує, що розмір участі кожного з батьків у додаткових витратах на дитину залежить від конкретних обставин справи. Сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат або з вимогою про їхнє попереднє фінансування, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування. Додаткові витрати мають покриватися батьками в міру необхідності до досягнення дитиною повноліття.

У п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року роз'яснено, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Сторонами не заперечується, що до розірвання шлюбу, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 спільно вирішили питання про вивчення ОСОБА_5 іноземних мов - англійської та німецької.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 продовжує забезпечувати сину таке навчання, що не оспорювалось ОСОБА_2

ОСОБА_4 надано докази оплати за вивчення англійської та німецької мов у відповідних закладах, які з квітня 2014 року і по день розгляду справи склали 79 180,00 грн., що підтверджується рахунками та чеками про їх сплату. (а.с. 17-28, 212-215, 220 т.1)

Враховуючи те, що ОСОБА_4 надано докази понесення ним додаткових витрат на навчання дитини, тому судом першої інстанції вірно задоволено частково зазначену вимогу та стягнуто їх з ОСОБА_2 у Ѕ частині, а саме у сумі - 39 590,00 грн.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. всі ці доводи були предметом дослідження суду першої інстанції і суд дав їм належну оцінку.

Правових підстав для переоцінки доказів колегія суддів не вбачає.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 не оскаржувалося та набрало законної сили.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А.Шебуєва