Справа № 541/2235/17
Провадження № 6/541/48/2017
У Х В А Л А

12 жовтня 2017 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

- головуючої судді: ОСОБА_1

- при секретарі: ОСОБА_2

розглянувши матеріали начальника подання Миргородського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

11.10.2017 року до Миргородського міськрайонного суду надійшло подання начальника Миргородського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_3 про обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_4 , до виконання зобовязань покладених на нього виконавчим листом №2-2132 виданого Миргородським міськрайонним судом 16.11.2010 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Представник Миргородського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_6 вказане подання при його судовому розгляді підтримав та просив задовольнити з підстав ухилення боржника ОСОБА_4 від виконання аліментних зобовязань. Пояснив, що ні з стягувачем, ні з боржником жодного разу не спілкувався, не знає чи сплачує боржник аліменти особисто стягувачу. Жодних скарг від стяугувачки стосовно не отримання від відповідача аліментів до виконавчої служби не надходило. Якщо дійсно відповідач не сплачує самостійно аліментів, то він не знає причину не виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Суд, заслухавши пояснення державного виконавця, вивчивши матеріали долучені до подання приходить до переконання, що таке подання не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобовязань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязання за рішенням.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань.

Відповідно до розяснень Верховного Суду України, викладених у листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобовязань , покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо). Відповідно до положення ч.2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання».

Судом зясовано, що боржник ОСОБА_4 має транспортний засіб на який постановою державного виконавця від 11.10.2017 року накладено арешт, тобто в день направлення подання до суду.

Отже, не долучено до подання обєктивних даних про те, що боржник має реальну можливість виконати рішення суду, але ухиляється від його виконання.

В поданні не зазначено всіх необхідних даних для прийняття рішення судом щодо обмеження боржника у праві виїзду за кордон: відсутня вказівка про місце народження боржника, його громадянство, серію, номер паспорта, що унеможливлює його фактичне виконання Адміністрацією Державної прикордонної служби України.

За встановлених обставин, суд приходить до переконання про відсутність достатніх правових підстав для обмеження ОСОБА_4 на час розгляду судом подання у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 208-210; 377-1 ЦПК України, ст.ст. 2; 18 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні подання начальника Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_3 від 11.10.2017 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області протягом 5 днів з дня її винесення, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_1