Справа № 635/500/17
Провадження № 2/635/1133/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 березня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Полєхіна А.Ю.
за участю секретаря судового засідання Лисенко О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» про стягнення витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування та пені,
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 30 квітня 2015 року на перехресті вул. Садова та вул. Совхозна в с. Березівка Харківського району Харківської області сталася дорожня-транспортна пригода, учасниками якої були водій ОСОБА_3, який керував автомобілем НОМЕР_1 та водій ОСОБА_4, який керував автомобілем Мерседес реєстраційний номер НОМЕР_2. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження. Дорожня-транспортна пригода сталася внаслідок порушення правил дорожнього руху України обома водіями, що підтверджується постановою.
Цивільна відповідальність водія ОСОБА_4 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ОСОБА_2 «СТ «Іллічівське» поліс АІ/2118665. Франшиза за полісом страхування складає 0 грн.
25 травня 2016 року позивач написав заяву про виплату страхового відшкодування та надав копію постанови суду. Строк виплати страхового відшкодування сплинув 24 вересня 2016 року, страхове відшкодування позивачу не відшкодовано. Платіж затримано на 118 днів.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував /а.с. 20/.
В судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 «СТ «Іллічівське», належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, не зявився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та письмових заперечень проти позову не надав.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 224 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обовязків.
Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.
Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.
Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1). чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Як встановлено судовим розглядом та вбачається з матеріалів справи, 30 квітня 2015 року о 12 годині 50 хвилин ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_3, рухався на перехресті вул. Садова та вул. Совхозна в с. Березівка Харківського району Харківської області, не вибрав безпечний боковий інтервал із врахуванням дорожньої обстановки, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки Мерседес реєстраційний номер НОМЕР_2, чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України, згідно з яким: п. 13.1 ПДР України «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу».
Внаслідок зіткнення автомобілі зазнали механічних пошкоджень.
Автомобіль Chevrolet Lacetti реєстраційний номер НОМЕР_4 належить на праві власності позивачу по справі ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу /а.с. 6/.
Зі змісту постанови Харківського районного суду Харківської області від 06 квітня 2016 року вбачається, що вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП доведена, однак зазначеною постановою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП стосовно нього у звязку з закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення. Постанова набрала законної сили /а.с. 7-8/.
У відповідності до вимог ч.ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок або постанова суду, що набрали законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль позивача, що заподіяло йому матеріальну шкоду.
Згідно до вимог ч.1 ст. 317 ЦК України саме власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
ОСОБА_2 власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст. 321 ЦПК України).
В частині 3 ст. 386 ЦК України встановлено, що саме власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до п.1.3 ст. 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка визначає терміни, які вживаються в цьому Законі, потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоровю та /або майну який заподіяна шкода внаслідок ДТП з використанням транспортного засобу.
Статтею 28 цього Закону встановлено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це зокрема: шкода, повязана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що позивач є власником автомобіля, який зазнав механічних пошкоджень, тому має право на відшкодування шкоди, завданої його автомобілю внаслідок дорожньо транспортної пригоди.
Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що дорожня - транспортна пригода сталася з вини водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_4, однак на підтвердження своїх вимог не надає суду постанову про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили стосовно ОСОБА_4, а замість цього надає постанову тільки у відношенні ОСОБА_1, тому посилання позивача на те, що дорожня транспортна пригода сталася з вини як ОСОБА_3 так і з вини ОСОБА_4 є безпідставними та ні чим не підтверджуються.
Таким чином, у висновку судової автотехнічної експертизи наведені дані про порушення в тому числі ОСОБА_4 правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному звязку з виникненням ДТП, але протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_4 та інших матеріалів справи відносно нього до суду не надходило.
Враховуючи ту обставину, що підставою для розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності є протокол про адміністративне правопорушення, суд не розглядав питання щодо кваліфікації дій ОСОБА_4 та лише доручив органу, який направив матеріал про адміністративне правопорушенні провести додаткову перевірку обставин даної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки судом було зясовано, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини обох водіїв, а не лише того, щодо якого розглядався протокол про адміністративне правопорушення.
Станом на час розгляду справи ОСОБА_1 не надано суду відомостей стосовно результатів перевірки за фактом наявності в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Суд не містить даних стосовно того чи був притягнутий ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована в ОСОБА_2 «СТ «Іллічівське», про що свідчить копія полісу № АІ/2118665 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів /а.с. 9/.
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої, виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.
Згідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.
Статті 979, 980 ЦК України передбачають, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); відшкодування шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1988 ЦК України страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Частиною 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 «СТ «Іллічівське» страхового відшкодування та пені є безпідставними та необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 в порушення приписів ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надав жодних доказів на підтвердження вини водія ОСОБА_4 та не надав доказів настання цивільно-правової відповідальності саме з боку ОСОБА_4, тому суд відмовляє у задоволенні позову.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до п. 3 ч.1 ст.1188 ЦК України за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди розмір відшкодування визначається у відповідній частці, залежно від обставин, що мають істотне значення.
Виходячи з загальних засад цивільного законодавства, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає, за необхідне зазначити, що позовні вимоги позивача не відповідають ним, оскільки, як вбачається зі змісту позовної заяви позивача він сам зазначає, що дорожня транспортна пригода сталася з вини обох водіїв, а шкоду завдану майну ОСОБА_1 повинен з його міркувань відшкодовувати лише один водій ОСОБА_4
Позову з приводу відшкодування шкоди ОСОБА_3 та позову за наявності вини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з приводу визначення розміру відшкодування у відповідних частках залежно від обставин, що мають істотне значення позивач не заявляв.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд покладає на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» про стягнення витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування та пені - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання відповідачем заяви про його перегляд, подання апеляційної скарги позивачем, у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом десяти днів апеляційної скарги.
Суддя - А.Ю. Полєхін