АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Одинака О.О., Яремка В.В.

секретар: Окармус О.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Рязань-інвест», ОСОБА_5, треті особи - товариство з обмеженою відповідальністю «Будинок торгівлі «Рязань», публічне акціонерне товариство «Укрексімбанк», про визнання недійсним інвестиційного договору, відновлення становища, яке існувало до порушення права, за апеляційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю «Рязань-Інвест» та ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_1О, в жовтні 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним інвестиційного договору, відновлення становища, яке існувало до порушення права.

Вказував на те, що 22 жовтня 2013 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Рязань-Інвест» укладено інвестиційний договір №2-3/10 на завершення реконструкції об'єкту в порядку пайової участі від 18 липня 2012 року, а також Декларації про початок виконання будівельних робіт №ЧВ14 від 18 травня 2013 року.

Пунктом 1.4. Договору було визначено, що внесок Інвестора становить

__________________________________________________________________________________________________________________________________

Справа №727/7593/16 Провадження №22-ц/794/392/17 Головуючий у 1-й інстанції Семенко О.В. Категорія: 5 Доповідач: Литвинюк І.М.

еквівалент 50 656 дол. СЩА, що по курсу продажу долара США, встановленого ПАТ «ПУМБ», на момент укладення цього Договору складає 413 859,52 грн.

Також пунктом 1.5. сторони узгодили, що строк введення об'єкту в експлуатацію - 3 квартал 2014 року.

Однак на момент звернення з позовом до суду ТОВ «Рязань-інвест» взяті на себе зобов'язання за договором не виконало. Об'єкт не був введений в експлуатацію.

Також зазначав, що при укладенні договору інвестування відповідачі приховали від ОСОБА_4 те, що нерухоме майно перебуває в іпотеці ПАТ «Укрексімбанк», відсутність згоди банку на укладення мирової угоди, що перехід права власності на весь об'єкт нерухомості до інвестора, який не є кредитором боржника, шляхом укладення мирової угоди, не передбачено ні планом санації, затвердженим судом 17 січня 2013 року, ні інвестиційним договором на завершення реконструкції об'єкту в порядку пайової участі від 18 липня 2012 року. Укладаючи Інвестиційний договір, ОСОБА_4 не міг знати, що нерухоме майно перебуває в іпотеці ПАТ «Укрексімбанку» та не існує згоди банку, як іпотекодержателя на укладення мирової угоди в справі про банкрутство. Відповідно, відповідачі взагалі не мали ніяких повноважень на укладення інвестиційного договору з ОСОБА_4.

Просив визнати недійсним інвестиційний договір №2-3/10 від 22 жовтня 2013 року, що був укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Рязань-інвест», в особі директора ОСОБА_6, який діяв на підставі Статуту та ухвали господарського суду Чернівецької області від 17 січня 2013 року про затвердження плану санації ТОВ БТ «Рязань», інвестиційного договору на завершення реконструкції об'єкту в порядку пайової участі від 18 липня 2012 року, а також Декларації про початок виконання будівельних робіт №ЧВ14 від 18 травня 2013 року, від імені якого за довіреністю від 30 квітня 2013 року, посвідченою приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстр №1320, діяв ОСОБА_5, а також просив поновити становище, яке існувало до порушення права шляхом застосування реституції.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 лютого 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсним інвестиційний договір №2-3/10 від 22 жовтня 2013 року, що був укладений між ОСОБА_4 та TOB «Рязань-інвест», в особі директора ОСОБА_6, який діяв на підставі Статуту та ухвали господарського суду Чернівецької області від 17 січня 2013 року про затвердження плану санації TOB БТ «Рязань», інвестиційного договору на завершення реконструкції обєкту в порядку пайової участі від 18 липня 2012 року, а також Декларації про початок виконання будівельних робіт №ЧВ14 від 18 травня 2013 року, від імені якого за довіреністю від 30 квітня 2013 року, посвідченою приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстр. №1320, діяв ОСОБА_5

Поновлено становище, яке існувало до порушення права, шляхом застосування реституції :

- зобовязано TOB «Рязань-інвест» повернути ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 277 285,87 грн., які були внесені, як інвестиція згідно інвестиційного договору №2-3/10 від 22 жовтня 2013 року, що був укладений між ОСОБА_4 та TOB «Рязань-інвест», в особі директора ОСОБА_6, який діяв на підставі Статуту та ухвали господарського суду Чернівецької області від 17 січня 2013 року про затвердження плану санації TOB «Будинок торгівлі «Рязань», інвестиційного договору на завершення реконструкції обєкту в порядку пайової участі від 18 липня 2012 року, а також Декларації про початок виконання будівельних робіт №ЧВ14 від 18 травня 2013 року, від імені якого за довіреністю від 30 квітня 2013 року, посвідченою приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстр. №1320, діяв ОСОБА_5

Зобовязано ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 12415,79 грн., які були внесені, як інвестиція згідно інвестиційного договору №2-3/10 від 22 жовтня 2013 року, що був укладений між ОСОБА_4 та TOB «Рязань-інвест», в особі директора ОСОБА_6, який діяв на підставі Статуту та ухвали господарського суду Чернівецької області від 17 січня 2013 року про затвердження плану санації TOB БТ «Рязань», інвестиційного договору на завершення реконструкції обєкту в порядку пайової участі від 18 липня 2012 року, а також Декларації про початок виконання будівельних робіт №ЧВ14 від 18 травня 2013 року, від імені якого за довіреністю від 30 квітня 2013 року, посвідченою приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстр. №1320, діяв ОСОБА_5

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 лютого 2017 року представник позивача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду, яке в цілому є законним та правильним, однак було допущено помилку стосовно сум, які підлягають стягненню з відповідача.

Посилається на те, що стягненню підлягає сума, що є еквівалентною тій сумі, яку сплатив позивач в доларах США станом на момент звернення з позовом до суду, оскільки сторони договором визначили саме еквівалент до долара США.

На рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 лютого 2017 року ТОВ «Рязань-Інвест» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та увалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Посилається не те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним зясуванням обставин справи.

Зазначає, що позивачу достеменно було відомо про порушене провадження у справі про банкрутство відносно ТзОВ БТ «Рязань» та відповідні процедури, що до нього застосовуються.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_4, слід відхилити, а апеляційну скаргу ТОВ «Рязань-Інвест» слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує наступні питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що інвестиційний договір №2-3/10, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Рязань-Інвест», суперечить ст.203 ЦПК України, оскільки на момент укладення такого договору ТОВ «Рязань-Інвест» не вправі було розпоряджатися іпотечним майном. При визначенні суми повернення грошових коштів, суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_4 не передавав відповідачам, а останні в свою чергу не отримували від нього грошові кошти в натурі у валюті, еквівалентній до долара США.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 22 жовтня 2013 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Рязань-інвест» в особі директора ОСОБА_8, який діяв на підставі Статуту та ухвали господарського суду Чернівецької області від 17 січня 2013 року про затвердження плану санації ТОВ «Будинок торгівлі «Рязань», інвестиційного договору на завершення реконструкції об'єкту в порядку пайової участі від 18 липня 2012 року, а також Декларації про початок виконання будівельних робіт №ЧВ14 від 18 травня 2013 року, від імені якого за довіреністю від 30 квітня 2013 року, посвідченою приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстр№1320, діяв ОСОБА_5, було укладено інвестиційний договір №2-3/10.

Відповідно до умов інвестиційного договору 22 жовтня 2013 року ОСОБА_4 перерахував на рахунок отримувача ФОП «ОСОБА_5М.» грошові кошти в сумі 12 415,79 грн., та на рахунок отримувача ТОВ «Рязань-інвест» суму 136 584, 21 грн., а також 23 жовтня 2013 року ОСОБА_4 перерахував на рахунок ТОВ «Рязань-інвест» суму 140 701,66 грн.

З огляду на викладене, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що позивачу ОСОБА_4 було достеменно відомо про порушене провадження у справі про банкрутство ТОВ «Будинок торгівлі «Рязань» та відповідні процедури, що до нього застосовуються, що також підтверджується умовами інвестиційного договору.

Згідно з п.1.1. Договору предметом договору є участь Інвестора у завершенні реконструкції будинку торгівлі «Рязань», який розташований за адресою: вул. Червоноармійська, 56 у м. Чернівці.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що реконструкція здійснюється на пайових умовах з наступним отриманням інвестором у власність нежитлових приміщень, зазначених в п.4.1 цього Договору, які є частиною загальної площі об'єкта.

Отже, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що предметом оспорюваного інвестиційного договору є нерухоме майно, яке перебувало в іпотеці ПАТ «Укрексімбанку».

Згідно з Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 17 січня 2013 року, на яку є посилання у спірному інвестиційному договорі, затверджено схвалений зборами кредиторів боржника від 16 січня 2013 року план санації ТОВ будинок торгівлі «Рязань». Планом санації передбачено залучення інвестицій ТОВ «Рязань-інвест» на підставі інвестиційного договору на завершення реконструкції обєкту в порядку пайової участі від 18 липня 2012 року, укладеного між ТОВ БТ «Рязань» ТОВ «Рязань-інвест». За умовами даного Договору інвестор ТОВ «Рязань-інвест» забезпечує повне фінансування проектних і будівельних робіт в установлені строки та пропорційно набуває права власності на частку в обєкті в розмірі 61,6 %, частка ТОВ БТ «Рязань» у закінченому будівництвом обєкті складатиме 38,4%, що відповідатиме 41 854 500 грн. від орієнтовної ринкової вартості корисної площі будинку торгівлі «Рязань» і є більшим за сукупну кредиторську заборгованість боржника.

Крім того, господарським судом в даній ухвалі зазначено, що станом на момент затвердження плану санації ТОВ Будинку торгівлі «Рязань» у справі є один конкурсний кредитор, вимоги якого забезпечені заставою (іпотекою) майна боржника - ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", цей кредитор подав заяву від 16 січня 2013 року про погодження плану санації ТОВ "БТ "Рязань", схваленого на зборах кредиторів 16 січня 2013 року, тобто вищезазначену вимогу Закону дотримано.

Згідно зі схваленим зборами кредиторів планом санації ТОВ БТ "Рязань" відновлення платоспроможності боржника передбачено здійснити шляхом завершення реконструкції та введення в експлуатацію «БТ "Рязань" за рахунок залучених інвестицій ТОВ "Рязань-Інвест" (м. Чернівці, вул. Червоноармійська, 56, ).

Умови та порядок відновлення платоспроможності субєкта підприємницької діяльності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів установлює Закон України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Частиною 2 ст. 4 ЦК України визначено, що основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Відповідно до положень ч. 3 ст.104 ЦК України порядок припинення юридичної особи в процесі її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.

Враховуючи викладене та з огляду на положення ст.ст. 4, 104, 110-112 ЦК України, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі Закон) є частиною цивільного законодавства, що не виключає можливості застосування до правовідносин, які регулює цей спеціальний Закон, також норми ЦК України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участю боржника.

Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України і загальними вимогами щодо недійсності правочину, встановлених ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ст. 4 Закону в редакції, чинній на момент існування даних правовідносин, законодавцем чітко визначені процедури, що можуть бути застосовані до боржника в процедурі банкрутства: розпорядження майном боржника, мирова угода, санація (відновлення платоспроможності) боржника.

За умовами абз. 2 ч. 4 ст. 18 Закону план санації вважається схваленим, якщо на зборах кредиторів таке рішення підтримане більш як половиною голосів конкурсних кредиторів та за умови, що всі кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника, письмово погодили план санації.

За правилами ст.ст. 16, 35, ч. 3 ст. 36 Закону, до компетенції комітету кредиторів належить прийняття рішень про підготовку та укладення мирової угоди. Рішення про укладення мирової угоди від імені кредиторів приймається комітетом більшістю голосів кредиторів членів комітету. В свою чергу рішення про укладення мирової угоди приймається від імені боржника керівником боржника чи арбітражним керуючим, які виконують повноваження органів управління та керівника боржника і підписують її. Для конкурсних кредиторів, які не брали участь у голосуванні або проголосували проти укладення мирової угоди, не можуть бути встановлені умови гірші, ніж для кредиторів, які висловили згоду на укладення мирової угоди, вимоги яких віднесені до однієї черги. Мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредитором стосовно відстрочки та (або) розстрочки, а також прощення кредиторами боргів боржника, який оформляється угодою сторін. Мирова угода можу бути укладена на будь-якій стадії провадження у справі про банкрутство.

Колегія вважає передчасними посилання суду першої інстанції на мирову угоду від 08 лютого 2016 року, затверджену ухвалою господарського суду Чернівецької області від 25 лютого 2016 року у справі N 5027,1297-б/2011, в обгрунтування підстав для задоволення позову, оскільки постановою Вищого господарського суду України від 09 серпня 2016 року ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційної інстанції скасовані та справу направлено до господарського суду Чернівецької області на стадію санації.

Вищенаведеним також спростовуються доводи позивача про те, що при укладенні договору інвестування відповідачі за цим позовом приховали і не попередили його про те, що нерухоме майно перебуває в іпотеці ПАТ «Укрексімбанку», відсутність згоди банку на укладення мирової угоди.

Позивач посилається на те, що оспорюваний правочин суперечить положенням ст. 9 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 203, 215 ЦК України.

За вимогами ч.ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу).

Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема, зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З огляду на викладене, оскількизастосуванню в цих правовідносинах підлягають норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а не норми ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», колегія суддів вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про те, що спірний інвестиційний договір суперечить ст. 203 ЦК України, а саме ТОВ «Рязань-Інвест» на момент укладення такого договору, враховуючи положення ст. 9 Закону України «Про іпотеку», не вправі було розпоряджатися іпотечним майном, а відповідно такий договір не міг бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вказані в оскаржуваному рішення висновки суду про те, що від позивача були приховані вищезазначені факти, що суттєво вплинуло на його волевиявлення як учасника правочину, спростовуються самим змістом оспорюваного договору. При укладенні договору позивач діяв свідомо, вільно, враховуючи власні інтереси, прийняв рішення про вибір контрагента та вступив з ним в договірні відносини, визначивши при цьому характер правочину і умови.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про інвестиційну діяльність" основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір. Укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, є

виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.

Зважаючи на вищенаведене, судова колегія дійшла висновку про те, що інвестиційний договір є укладеним та обов'язковим до виконання сторонами. При цьому також встановлено, що сторонами вчинено юридично значимі дії, спрямовані на часткове виконання інвестиційного договору. Зокрема, позивач здійснив інвестування коштів, а відповідач прийняв ці кошти для фінансування будівельних робіт. Наведене свідчить про схвалення сторонами інвестиційного договору та додатково підтверджує відсутність спору між сторонами в частині визначення істотних умов цього договору та вільне волевиявлення сторін.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання недійсним інвестиційного договору №2-3/10 від 22 жовтня 2013 року, що був укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Рязань-інвест», в особі директора ОСОБА_6, є необгрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи.

У зв'язку з відсутністю на момент укладення вказаних договорів обставин, які є підставами для визнання цих договору недійсними відповідно до ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги ТОВ «Рязань-Інвест» про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_4, та задоволення апеляційної скарги ТОВ «Рязань-Інвест», у звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Рязань-Інвест» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Рязань-інвест», ОСОБА_5, треті особи - товариство з обмеженою відповідальністю «Будинок торгівлі «Рязань», публічне акціонерного товариства «Укрексімбанк», про визнання недійсним інвестиційного договору, відновлення становища, яке існувало до порушення права, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: