АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Чебуришкіна Н.Ю.

за участю: ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області про скасування декларації про готовність обєкта до експлуатації, третя особа ОСОБА_3, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 21 березня 2017 року,

встановила:

В жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом.

Просила скасувати реєстрацію в Управлінні державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області декларації про готовність житлового будинку по вулиці Охтирській, 6 в місті Чернівці до експлуатації від 11 вересня 2015 року.

Посилалася на те, що 11 вересня 2015 року Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області зареєструвало декларацію про готовність до експлуатації обєкта по вулиці Охтирській, 6 в місті Чернівці.

Зазначала, що на дату реєстрації декларації не існувало адреси місто Чернівці, вулиці Охтирська, 6А. Вказана адреса була присвоєна обєкту тільки 13 жовтня 2015 року.

В декларацію внеесені дані, які не відповідають дійсності та мають розбіжності.

ОСОБА_3 надав до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області дозвіл від 12 серпня 2008 року на будівництво житлового будинку, який вже був збудований та підключений до енергоносіїв згідно документів позивачки.

В декларації не зазначено документа, що посвідчує право ОСОБА_3 на оренду земельної ділянки.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 21 березня 2017 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на те, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 у своїй заяві та декларації зазначав адресу: місто Чернівці, вулиця Охтирська, 6 літера А., а не вулиця Охтирська 6А.

Рішення судів на які посилалася позивачка не забороняли і не унеможливлювали ОСОБА_3 реєстрацію оспорюваної декларації.

В декларації зазначено витяг з реєстру речових прав щодо права і підстав оренди ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0558 га.

Дані, зазначені в декларації про готовність обєкта до експлуатації, є достовірними.

ОСОБА_2 не є власником земельної ділянки по вулиці Охтирській, 6 в місті Чернівці.

Такі висновоки суду першої інстанції є правильними.

Так, згідно частини 1 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI (далі - Закону) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, що належать до I-III категорій складності, та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Відповідно до частини 2 статті 39-1 Закону у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати обєкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування.

Згідно пункту 17 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 (далі - Порядок) реєстрація декларації здійснюється з дотриманням вимог Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Реєстрацію декларації здійснює Інспекція за місцезнаходженням об'єкта на безоплатній основі.

Пунктом 18 Порядку встановлено, що замовник (його уповноважена особа) подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до Інспекції два примірники декларації за формою згідно з додатком 1, у разі, коли будівельні роботи виконувалися на підставі повідомлення про початок їх виконання, - за формою згідно з додатком 7.

Згідно пункту 19 Порядку замовник відповідно до закону відповідає за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації.

Відповідно до пункту 29 Порядку у разі виявлення Інспекцією недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати обєкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню Інспекцією.

Інспекція скасовує реєстрацію декларації шляхом видачі відповідного наказу та виключає запис про її реєстрацію з єдиного реєстру протягом пяти робочих днів з дня виявлення факту подання недостовірних даних, наведених у декларації, які є підставою вважати обєкт самочинним будівництвом.

Інспекція скасовує реєстрацію декларації за рішенням суду про скасування реєстрації декларації, що набрало законної сили.

Про скасування реєстрації декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня її скасування.

Після скасування реєстрації декларації замовник має право повторно подати її згідно з вимогами, встановленими законодавством.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи 1 вересня 2015 року ОСОБА_3 надав заяву до Управління ДАБІ у Чернівецькій області про прийняття в експлуатацію обєкта будівництво індивідуального житлового будинку літера «А» вулиця Охтирська, 6 м. Чернівці ІІ категорії складності (а.с.98).

11 вересня 2015 року Управління архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області зареєструвало декларацію про готовність обєкта по вулиці Охтирській, 6А міста Чернівці до експлуатації (а.с.99-100).

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 563/20 від 13 жовтня 2015 року житловому будинку було присвоєно поштову адресу вулиця Охтирська, № 6-А (замість вулиця Охтирська, № 6) м. Чернівці (а.с.13).

ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0268 га, яка розташована по вулиці Охтирській, 6 міста Чернівці, що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №339158 (а.с.101).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права ОСОБА_3 є орендарем земельної ділянки площею 0,0558 га, яка розташована по вулиці Охтирській, 6 в місті Чернівці (а.с.102).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що дії Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області щодо реєстрації декларації від 11 вересня 2015 року є правомірними та підстави для скасування реєстрації такої декларації відсутні.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, помилковими є доводи скарги про те, що суд першої інстанції неправомірно відмовив в позові.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 16 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради про визнання забудовником житлового будинку встановено, що ОСОБА_2, не є влаником земельної ділянки по вулиці Охтирській, 6 в місті Чернівці, на якій зведено житловий будинок, не замовляла проектну документацію для будівництва будинку, не погоджувала та не оплачувала її виготовлення, не проводила будівництво будинку по вулиці Охтирській, 6 в місті Чернівці ( а.с. 56).

Вказані обставини не підлягають доказуванню у цій справі відповідно до положень частини 3 статті 61 ЦПК України.

За таких обставин Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області здійснивши реєстрацію декларації про готовність спірного будинку до експлуатації не порушило права чи законні інтереси ОСОБА_2 , оскільки остання не є власником чи користувачем земельних ділянок на яких побудований спірний будинок та не здійснювала будівництво спірного будинку.

Звертаючись до суду з позовом позивачка обрала неефективний спосіб захисту.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Таку правову позицію Верховний Суд України зазначив в постанові від 12 червня 2013 року у справі №6-32цс13.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, аналізуючи вищенаведене, можна дійти висновку, що метою правосуддя є забезпечення ефективного поновлення порушеного права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 в кінці 2016 року набув право власності на спірний житловий будинок та продав його.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових право на нерухоме майно № 63224578 вбачається, що ОСОБА_4 22 грудня 2016 року зареєструвала право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, які розташовані по вулиці Охтирська, 6а в місті Чернівці (а.с.76).

ОСОБА_2, вважаючи себе власником спірного нерухомого майна та звертаючись до суду з позовом з вимогою про скасування реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації від 11 вересня 2015 року не врахувала, що скасування реєстрації вищевказаної декларації не призведе до відновлення її прав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

ОСОБА_5