16 листопада 2017 року
Справа № 489/3205/17
Номер провадження 2/489/1875/17
РІШЕННЯ

Іменем України

16 листопада 2017 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретаря Сироватки Т.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої вимоги мотивувала тим, що в 1999 р. вона придбала у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житловий будинок за адресою: м. Миколаїв, вул. Скульптора Ізмалкова, буд. 100 в м. Миколаєві. Вказаний договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований за № 956 від 13.04.1999 р. на Біржі нерухомості "Едвайс Консульт". На теперішній час позивачка не має можливості реалізувати своє право власності на житло, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Продавці ніяких претензій не предявляють, проте від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ухиляються.

Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Скульптора Ізмалкова, буд. № 100 в м. Миколаєві, зареєстрований на Біржі нерухомості "Едвайс Консульт" за № 956 від 13.04.1999 р., укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_3, з одного боку (продавці) та ОСОБА_1 з іншого боку (покупець) дійсним.

Представник позивача, згідно заяви, позовні вимоги підтримала та просила про розгляд справи у її відсутність.

Відповідачі в судове засідання не зявилися. Про розгляд справи повідомлялись належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Представник третьої особи Біржі нерухомості "Едавайс Консульт" до суду не з'явився, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи.

Дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: м. Миколаї, вул. Скульптора Ізмалкова, буд. № 100 належав ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, посвідченого 10.02.1997 р. Житлово комунальним управлінням ДП Чорноморський суднобудівний завод.

13.04.1999 р. на Біржі нерухомості "Едвайс Консульт" за № 956 був зареєстрований Договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Скульптора Ізмалкова, буд. № 100 в м. Миколаєві, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_3, з одного боку (продавці) та ОСОБА_1 з іншого боку (покупець).

Як вбачається з матеріалів справи, Договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Скульптора Ізмалкова, буд. № 100 в м. Миколаєвібув зареєстрований ММБТІ 27.04.1999 за № 20232 на імя ОСОБА_1.

Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе.

Позивачка звернулася до нотаріальної контори з приводу розпорядження належного їй будинку, але нотаріусом їй було відмовлено у вчинені нотаріальних дій в звязку з тим, що договір купівлі-продажу будинку не був посвідчений нотаріально.

На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання договору купівлі-продажу квартири можливе лише в судовому порядку.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст.ст.57,58 Конституції України, ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відповідно до положень п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у червні 1999 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 225 ЦК УРСР право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Згідно із ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обовязковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.

При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов'язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилаються на те, що через необізнаність сторін договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений, а лише зареєстрований на біржі. Позивачка вказує, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору,на даний час вона продовжує користуватися будинком для постійного проживання, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує його в належному санітарно-технічному стані.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

Відразу після укладання договору купівлі-продажу між сторонами ОСОБА_1 було зареєстровано право власності в Миколаївському МБТІ, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу.

Разом з тим, позивачка на теперішній час не має можливості реалізувати своє право власності на житло, так як договір купівлі продажу будинку не був нотаріально посвідчений, а відповідно його форма не відповідала формі, передбаченій діючим законодавством.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст. 58-59, 61, 212 ЦПК за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачка не має можливості усунути порушення прав на теперішній час в позасудовому порядку, суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі статей 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та керуючись ст.12, 30, 60, 88, 214, 226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Григоровчиа, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.

Визнати Договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Скульптора Ізмалкова, буд. № 100 в м. Миколаєві, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_3, з одного боку (продавці) та ОСОБА_1 з іншого боку (покупець), зареєстрований 13.04.1999 р. на Біржі нерухомості "Едвайс Консульт" за № 956 дійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп., по 320 грн. 00 коп. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.С. Тихонова