Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Мостової Г.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про витребування квартири із чужого незаконного володіння та визнання права власності на квартиру; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання права власності на квартиру, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2016 року, -

вс т а н о в и л а:

У липні 2003 року ОСОБА_10 звернувся до суду із вказаним позовом. У зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 травня 2014 року до участі у справі була залучена його дружина ОСОБА_4, яка 12 червня 2014 року звернулася до суду з уточненим позовом.

Зазначала, що вона є правонаступником померлого ОСОБА_10, якому належало право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, власником 3/4 частин квартири був його брат - ОСОБА_11

На підставі скасованого пізніше рішення Жовтневого місцевого суду м. Одеси від 22 листопада 2001 року вказана квартира стала власністю ОСОБА_9, а потім за нотаріально посвідченими договорами переходила у власність ОСОБА_8 - 30 січня 2002 року і ОСОБА_5 - 16 листопада 2004 року. Позивачка вважала, що спірна квартира вибула із володіння братів ОСОБА_10 не з їхньої волі, а за рішенням суду, скасованим апеляційним судом Одеської області 19 червня 2003 року.

ОСОБА_4 вважала, що ОСОБА_5, яка є останнім власником квартири, є недобросовісним набувачем.

Крім того, позивачка зазначала, що ОСОБА_10 прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 свого брата - ОСОБА_11, але не міг отримати частку у розмірі 3/4 спірної квартири через низку вчинених відповідачами недійсних правочинів.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд на підставі ч. 1 ст. 388, ст. 1212 ЦК України витребувати квартиру АДРЕСА_1 із чужого незаконного володіння, визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири, яка належала її чоловіку, та на 3/4 частини квартири, що належала ОСОБА_11

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2015 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання договорів недійсними.

У січні 2006 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання права власності на квартиру, посилаючись на те, що вона стала власником спірної квартири за оплатним договором купівлі-продажу від 16 листопада 2004 року, ніяких перешкод для укладення договору на той момент не було, вона є добросовісним набувачем і на підставі ст. 388 ЦК України квартира не може бути витребувана з її володіння.

На підставі наведеного, ОСОБА_5 просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 листопада 2015 року рішення місцевого суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 листопада 2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_4 про витребування квартири із чужого незаконного володіння та визнання права власності на квартиру задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 часток квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/4 часток квартири АДРЕСА_1, які належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11

Витребувано у ОСОБА_5 з чужого незаконного володіння на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що на підставі розпорядження органу приватизації та свідоцтва від 21 січня 1994 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 березня 1995 року ОСОБА_10 та його брат - ОСОБА_11 були власниками відповідно 1/4 та 3/4 частин квартири АДРЕСА_1.

На підставі рішення Жовтневого місцевого суду м. Одеси від 22 листопада 2001 року, право власності на вказану квартиру визнано за ОСОБА_9

30 січня 2002 року ОСОБА_9 продав спірну квартиру ОСОБА_8, яка в свою чергу продала її ОСОБА_12, яка подарувала її ОСОБА_6, а остання 16 листопада 2004 року продала її ОСОБА_5 на підставі відповідних договорів.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 червня 2003 року рішення Жовтневого місцевого суду м. Одеси від 22 листопада 2001 року скасовано і у задоволенні позову ОСОБА_9 було відмовлено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, прощо набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом цієї норми закону майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4 та відмову у задоволенні позову ОСОБА_5, апеляційний суд, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що судове рішення, за яким ОСОБА_9 набув права власності на спірну квартиру, у подальшому було скасовано апеляційним судом і останньому у задоволенні позову відмовлено, а тому квартира вибула із володіння ОСОБА_11, ОСОБА_10 поза їх волею і вони вправі витребувати її від добросовісного набувача ОСОБА_5 за правилами ст. 388 ЦК України.

Крім того, апеляційним судом правильно зроблено висновки про те, що спадкоємцем ОСОБА_10 є позивачка, оскільки після смерті ОСОБА_11, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_4, його брат звернувся до нотаріальної контори, де було заведено спадкову справу, проте оформити спадкові права він не зміг через укладення ряду незаконних угод.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Судом апеляційної інстанції повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.І. Євтушенко
Г.І. Мостова