Справа № 415/4763/15-ц
Провадження №6/415/37/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України

26.04.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

за участю: секретаря судового засідання Данько Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську подання держаного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся держаний виконавець Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_2 з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - ОСОБА_1.

В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції знаходяться виконавчий лист Лисичанського міського суду Луганської області № 2/415/2891/15 від 06.10.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини усіх видів його доходів починаючи з 09.08.2015 року. За вказаним документом боржником є ОСОБА_1. Державний виконавець, відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», неодноразово викликав боржника до відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції, але боржник жодного разу не зявився, отже зобовязання покладені на нього судовим рішенням виконані не були. 09.02.2017 року боржника оголошено у розшук. У своєму поданні державний виконавець просить тимчасово обмежити ОСОБА_1, у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, відповідно до виконавчого листа Лисичанського міського суду Луганської області № 2/415/2891/15 від 09.08.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини усіх видів його доходів починаючи з 09.08.2015 року.

Державний виконавець Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області ОСОБА_2 через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі та докази часткового погашення заборгованості боржником.

Стягувач ОСОБА_4 в судове засідання не прибула, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала.

Боржник ОСОБА_1, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив не обмежувати його у праві виїзду за межі України, зазначивши, що в Україні у нього роботи не має, працює він в Росії, аліменти сплачує проте частково.

Розглянувши відомості про належне повідомлення учасників процесу про час, дату та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

З подання державного виконавця та матеріалів доданих до нього встановлено, що у провадженні Відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження № 50282780 по примусовому виконанню виконавчого листа Лисичанського міського суду Луганської області № 2/415/2891/15 від 09.08.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини усіх видів його доходів починаючи з 09.08.2015 року.

23.02.2016 року відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно акту державного виконавця від 26.05.2016 року, за місцем проживання боржника ОСОБА_1 двері ніхто не відчинив, перевірити майновий стан не вдалося.

Крім того, постановою державного виконавця Манжули К.М. Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області від 31.08.2016 року було постановлено здійснити примусовий привід боржника, проте згідно рапорту інспектора Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_6 за вказаною адресою не проживає, оскільки виїхав до Російської Федерації до м. Москва на заробітки.

Згідно відповіді Головного управління Національної поліції в Луганській області Лисичанського відділу поліції від 12.12.2016 року №50460/111/35-2016, заява ОСОБА_4 про вчинене кримінальне правопорушення, яка надійшла 02 грудня 2016 року до Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області про те, що вона не отримує аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 від колишнього чоловіка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, розглянута. Відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 214 КПК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002993 від 02 грудня 2016 року. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ст. 164 ч. 1 КК України. В ході проведення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню встановити місцезнаходження ОСОБА_1 для відібрання від нього пояснень за вищевказаним фактом не сталося можливим.

Згідно свідоцтва про зміну імені виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області виданого 18.03.2016 року серії І-ЕД №008414, прізвище ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 змінено 18.03.2016 року на прізвище Фурмонов.

З копії паспорту громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, серії ЕЛ026271 виданого Лисичанським МВ УДМС України в Луганській області 22.03.2016 року, вбачається, що місце реєстрації боржника зазначено: м. Лисичанськ, вул. Нова, буд. 88, з 30.11.2011 року.

26.01.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику.

09.02.2017 року ухвалою Лисичанського міського суду ОСОБА_8 оголошено у розшук.

Згідно довідки Державної Прикордонної Служби № 657 від 10.02.2017 року ОСОБА_1, серія № паспорта ЕЛ№026271 здійснює періодично перетинання державного кордону України.

З акту державного виконавця від 04.04.2017 року вбачається, що ОСОБА_8 зявився до відділу державної виконавчої служби та був попереджений про кримінальну відповідальність. З сумою боргу ознайомлений.

Згідно копії довідки «Укрпошта» від 05.04.2017 року ОСОБА_1 здійснював відправку електронних переказів коштів на імя ОСОБА_4 в період з 17.05.2016 року по 25.07.2016 року.

Актом державного виконавця від 06.04.2017 року зафіксовано, що ОСОБА_8 зявився до відділу державної виконавчої служби та надав квитанцію про часткову сплату заборгованості за аліментами.

Як вбачається з заяви ОСОБА_8 від 06.04.2017 року, він зобовязується сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 у розмірі 25% від усіх заробітків. Заборгованість по сплаті аліментів у сумі 10529,99 грн. зобовязується сплатити протягом місяця.

Згідно копії квитанції №86 від 07 квітня 2017 року, ОСОБА_1 було здійснено відправку електронного переказу коштів у сумі 5000 грн. на імя ОСОБА_4.

Крім того, ОСОБА_1 05.04.2017 року подав до суду заяву зазначивши, що працює в м. Москва, кошти, які він там отримує це єдиний його дохід, іншої роботи він не має, заборгованість по сплаті аліментів зобовязався сплатити.

Вирішуючи питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань по сплаті аліментів, суд враховує наступні норми законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Пунктом 19 ч. 3 ст.18 Закону України „Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

За положенням п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути

тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Разом з тим, за змістом ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Законом України «Про виконавче провадження» передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону № 606-XIV означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання».

Особа, яка має невиконані зобов'язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Аналогічна позиція викладена в листі Верховного Суду України від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

В даному випадку, суд вважає за необхідне зазначити, що з матеріалів справи не вбачається факту умисного ухилення боржника від виконання власних боргових зобов'язань, оскільки боржником частково погашена заборгованість зі сплати аліментів, він працює у м. Москва і кошти, які він там отримує, це його основний дохід, заборгованість по сплаті аліментів зобовязався сплатити.

Крім того, суд не вважає в даному випадку адекватною мірою тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, оскільки це позбавить боржника заробітку, та як наслідок він взагалі не зможе виплатити заборгованість по аліментах.

За таких обставин суд вважає, що подання держаного виконавця відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_8 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 14, 208-210, 377-1 ЦПК України, п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», суд -

УХВАЛИВ:

Подання держаного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В. Коваленко