Справа № 363/4243/16-ц Головуючий у І інстанції Купрієнко С.І.
Провадження № 22-ц/780/2503/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 17.05.2017
УХВАЛА

Іменем України

17 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Фінагєєва В.О., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 28 лютого 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо проведення оцінки майна, заінтересована особа публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

у с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаною скаргою, в якій просив зупинити реалізацію нерухомого майна, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул. В.Павленко, № 54-б в м. Ірпінь Київської області та земельної ділянки площею 0, 1000 га, кадастровий номер :01:053:0079 за цією ж адресою у межах процедури виконавчого провадження № 41238477; визнати дії державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області Резнікова О.Г. по оцінці майна в ході примусового виконання даного виконавчого провадження неправомірними та скасувати звіт про незалежну оцінку майна № 68 від 26 вересня 2016 року.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що на виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області перебуває виконавчий лист № 2-101/13, виданий Вишгородським районним судом Київської області 15 жовтня 2013 року, про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості на загальну суму 499 133,55 дол. США, що за курсом НБУ станом на 1 серпня 2012 року становило 3 989 574,50 грн. 10 лютого 2014 року державним виконавцем Скрипником В.О. був складений акт опису та арешту нерухомого майна боржника та постановою державного виконавця Резнікова О.Г. від 16 серпня 2016 року призначено субєкта оціночної діяльності, за результатом оцінки якого 26 вересня 2016 року було складено звіт про незалежну оцінку майна № 68, в якому вказано, що ймовірна ринкова вартість нерухомого майна була визначена в розмірі 3 791 700,00 грн.

Заявник вважає даний звіт незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки вартість нерухомого майна є суттєво заниженою, ніж початкова ціна визначена заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 лютого 2016 року про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» необґрунтовано складено висновки за порівняльним підходом з огляду на ситуацію на ринку нерухомості в м. Ірпінь Київської області.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28 лютого 2017 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, заявник подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, та постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області перебуває виконавчий лист № 2-101/13, виданий Вишгородським районним судом Київської області 15 жовтня 2013 року, про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості на загальну суму 499 133,55 дол. США, що за курсом НБУ станом на 1 серпня 2012 року становило 3 989 574,50 грн.

Постановою головного державного виконавця Шмідт К.В. від 27 листопада 2013 року відкрито виконавче провадження № 41238477.

10 лютого 2014 року державним виконавцем Скрипником В.О. був складений акт опису та арешту нерухомого майна боржника, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул. В.Павленко, № 54-б в м. Ірпінь Київської області та земельної ділянки площею 0, 1000 га, кадастровий номер :01:053:0079 за цією ж адресою.

На підставі постанови державного виконавця Резнікова О.Г. від 16 серпня 2016 року ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» проведено оцінку майна, за результатом якої 26 вересня 2016 року було складено звіт про незалежну оцінку майна № 68, в якому вказано, що ймовірна ринкова вартість нерухомого майна визначена в розмірі 3 791 700,00 грн.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця по оцінці майна відповідають вимогам закону, оскільки початкову ціну реалізації житлового будинку та земельної ділянки було встановлено судовим рішенням про звернення на предмет іпотеки.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 лютого 2016 року та додатковим рішенням від 21 березня 2016 року у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 29 серпня 2003 року № 27-NL/08-2003С (№0) у розмірі 59 003,83 дол. США та 2 480,29 грн. 29 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 55 347,64 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 3 656,19 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 944 грн. 21 коп. та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам у розмірі 1 536 грн. 08 коп. та за кредитним договором від 21 серпня 2007 року № 0 у розмірі 296 167,39 доларів США та 6 357 грн. 56 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 277 777,72 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 18 389,67 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 2 377 грн. 13 коп. та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам у розмірі 3 980 грн. 43 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, житловою площею 60,10 кв.м. та загальною площею 368,70 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. В. Павленко, 54-б та земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:053:0079, з цільовим призначенням для будівництва жилого будинку і господарських споруд, яка знаходиться за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. В. Павленко, 54-б, що належать на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 3 857 619 грн. 25 коп.; виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вказаного житлового будинку із одночасним зняттям з реєстрації місця проживання; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 8 грудня 2016 року вказані вище рішення в частині встановлення початкової ціни реалізації предмета іпотеки у розмірі 3 857 619 грн. 25 коп. змінено; встановлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки у розмірі 3 791 700 грн. 00 коп.; в іншій частині рішення залишені без змін.

Так, статтями 60, 61 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов'язків по доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, установленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України.

Проте це загальне правило діє, якщо в нормах матеріального права відсутня вказівка про перерозподіл обов'язків доказування.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Такі обставини є преюдиціальними фактами, їх преюдиціальність заснована на юридичному механізмі набрання судовим рішення законної сили, відповідно до якого виникає заборона оспорювати в іншому процесі встановлені у цьому рішенні факти.

Отже, не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Крім того, преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені у резолютивній частині рішення.

Водночас у ч. 6 ст. 38 Закону «Про іпотеку» закріплено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Суд першої інстанції вказане не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що початкова ціна реалізації предмета іпотеки встановлена відповідним рішенням суду має преюдиційне значення для вирішення скарги на дії державного виконавця щодо проведення оцінки майна в межах виконавчого провадження про стягнення заборгованості. Крім того, ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 грудня 2016 року виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 8 грудня 2016 року було зупинено до закінчення розгляду касаційної скарги ОСОБА_2

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд також не спростував доводів заявника про те, що реальна вартість майна, яке планується реалізувати, є заниженою з огляду на особливість ринку нерухомості в м. Ірпінь Київської області та звіту про оцінку майна № 4 від 16 грудня 2016 року, складеного ТОВ «Лекстатус Груп» на замовлення заявника.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час вчинення оскаржуваних виконавчих дій, майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними ст. 58 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

За змістом ч. ч. 2, 3, 4 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна. Про результати визначення вартості чи оцінки майна державний виконавець повідомляє сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем.

У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Отже, при новому розгляді справи суду першої інстанції слід врахувати наведене, більш повно зясувати обставини справи, надати належну оцінку діям державного виконавця щодо проведення оцінки майна та встановити чи відповідають вони положенням Закону України «Про виконавче провадження», а також перевірити чи було подано боржником заперечення проти результатів оцінки, на підставі яких державний виконавець може призначити рецензування звіту про оцінку майна.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

З наведеного вище вбачається, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, визнати її законною і обґрунтованою неможна, тому вона підлягає скасуванню з підстав передбачених ч. 3 ст. 312 ЦПК України, з передачею справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 28 лютого 2017 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.О. Фінагєєв

ОСОБА_4