Справа № 366/2290/14-ц Головуючий у І інстанції Гончарук О. П.
Провадження № 22-ц/780/1994/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 10.05.2017
УХВАЛА

Іменем України

10 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілова О.М., Верланова С.М.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного Акціонерного Товариства «РОДОВІД БАНК» на ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 02 лютого 2017 року у справі за скаргою Публічного Акціонерного Товариства «РОДОВІД БАНК», заінтересована особа ОСОБА_2 на дії державного виконавця Іванківського міжрайонного ВДВС МРУЮ у Київській області ОСОБА_3П, -

ВСТАНОВИЛА:

Скаржник ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця державної виконавчої служби Іванківського РУЮ ОСОБА_3.

Посилається на те, що рішенням Іванківського районного суду від 11.11.2014 року по справі №366/2290/14-ц, яке набрало законної сили, на користь позивача з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором.

25.08.2015 року ПАТ «РОДОВІД БАНК» на підставі вказаного рішення отримав виконавчий лист та 15.10. 2015 року звернувся до ВДВС Іванківського МРУЮ з заявою про примусове виконання вказаного рішення-про відкриття виконавчого провадження, яке було 23.10.2015 року відкрито головним державним виконавцем Чалим В.П. за № 49096720.

Однак, 10.01.2017 року ПАТ «РОДОВІД БАНК» отримав постанову про повернення виконавчого документу від 23.12.2016 ВП № 49096720.

Підставою повернення виконавчого листа вказано відсутність майна у боржника, на яке можливо звернути стягнення.

Скаржник просить визнати незаконними дії головного державного виконавця ВДВС Іванківського МРУЮ ОСОБА_3 при винесенні постанови №49096720 від 23.12.2016 про повернення виконавчого документа стягувану та скасувати постанову №49096720 від 23.12.2016 про повернення виконавчого документу стягувану.

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 02 лютого 2017 року скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Іванківського міжрайонного управління юстиції про скасування постанови від 23.12.2016 року №49096720 відхилено.

Не погодившись з висновками, наведеними в ухвалі суду, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити його скаргу у повному обсязі.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції було встановлено, що з постанови про повернення виконавчого документу від 23.12.2016 року слідує, що виконавчий лист №366/2290/14-ц, виданий 25.08.2015 Іванківським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» коштів в сумі 26230 доларів США 21 цент, що становить 209579,38 грн. Державним виконавцем не виявлено майна у боржника та заходи, вжиті державним виконавцем щодо розшуку майна, виявилися безрезультатними.

Також встановлено, що державним виконавцем було складено Акт від 17.03.2016 року про встановлення відсутності майна у боржника ОСОБА_2 за місцем його проживання(реєстрації), Акт опису і арешту майна від 17.02.2016 року з якого слідує, що було накладено арешт на автомобіль боржника марки ДАСІА, а також постанову від 10.03.2016 року про призначення експерта для визначення вартості описаного майна (автомобіля).

З висновку про вартість колісного транспортного засобу від 28.04. 2016 року слідує, що вартість вилученого у ОСОБА_2 автомобіля становить 151388,00 грн.

З заяви від 07.06.2016 року №422 -02-23 слідує, що автомобіль передано на реалізацію.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою,якщо вважають,що рішенням,дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення,ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скарга може бути подана у десятиденний строк,коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч.1 ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення,дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця чи іншу особу державної виконавчої служби задовольнити вимоги заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті чи вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, колегія суддів враховуючи вище викладене, не приймає до уваги посилання апелянта, що головний державний виконавець Чалий В.П. по виконавчому провадженню №49096720 виніс постанову про повернення виконавчого провадження з порушенням матеріального права,та те, що він не скористався всіма наданими державному виконавцю правами,наданими йому Законом,але і понад встановлений ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» шестимісячний строк не виконав всі виконавчі дії з виконання рішення суду.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, колегія суддів звертає свою увагу на те, що головним державним виконавець ОСОБА_3, було вжито всі необхідні дії, які надані державному виконавцю Законом, ним виконанні, в том числі і виявлення майна, на яке може бути звернено стягнення за місцем проживання боржника. Про це свідчить Акт від 17.03. 2016 року, де державний виконавець у присутності двох понятих перевірив наявність майна за місцем проживання боржника, яке вказано у виконавчому листі - АДРЕСА_1 ,- майна виявлено не було. У державного виконавця є право звертатися до суду з поданням про отримання дозволу на розшук боржника чи проникнення до його житла, чи іншого приміщення, однак, боржник не переховувався, він всім відомий. Проникати до свого помешкання він не заперечував, отже, у державного виконавця не було необхідності звертатися до суду з поданням. Під час виконавчого провадження було виявлено автомобіль, який описано, накладено арешт та передано на реалізацію. В даний час автомобіль реалізовано за 134000 грн. Однак цих коштів для погашення всієї суми боргу не достатньо. Іншого майна у боржника не виявлено, а тому виконавчий документ повернуто стягувачу.

Колегія суддів вбачає порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а постановлена ухвала відповідає вимогам процесуального права, та підстави для її скасування відсутні.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а постановлену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування постановленої ухвали суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного Акціонерного Товариства «РОДОВІД БАНК» відхилити.

Ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: