РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1041/16-ц

пр. № 2/759/268/17

08 листопада 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_3 до Київської міської ради; третя особа: Шоста Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4, Головне управління держгеокадастру у м. Києві про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, просить суд визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0630 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на ті підстави, що на підставі заповіту від 07.07.2003 за №8859 ОСОБА_5 заповіла позивачу ? частину від 0,0630 га земельної ділянки по АДРЕСА_1 у садовому товаристві «Дружба», ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, померла, після чого рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.09.2015 позивачу поновлено пропущений строк для подачі заяви про прийняття спадщини терміном на 6 місяців, однак державним нотаріусом Шостої КДНК було відмовлено у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, оскільки не надано правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку, необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надавши до суду відповідні заперечення (а.с. 50, 51).

Представник третьої особи у судовому засіданні заперечував стосовно позовних вимог, оскільки вони належним чином не доведені.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила (а.с. 83, 84).

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_3 належну їй на праві приватної власності ? частину від 0,063 га земельної ділянки на АДРЕСА_1 у садовому товаристві «Дружба» у Святошинському районі м. Києва, що підтверджується заповітом від 07.07.2003 посвідченого ПН КМНО Габрієль Л.Є. (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (а.с. 6).

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.09.2015 визначено ОСОБА_3 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 терміном на шість місяців (а.с. 13-15).

21.12.2015 державним нотаріусом Шостої КДНК Пінчук Л.І. постановою відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки не надані правовстановлюючі документи на вищезазначену земельну ділянку, які необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 8, 9).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Як вбачається із відповіді Держгеокадастру ГУ Держгеокадастру у м. Києві від 17.11.2015 29-26-7777.2-5777/20-15 на запит Шостої КДКН від 10.11.2015 №5542/02-14 щодо надання інформації встановлено, що документи, які посвідчують право власності/користування земельними ділянками на території АДРЕСА_1 с/т «Дружба» у Святошинському районі не реєструвалися, вказана земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,0630га належить на праві спільної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по ? частині (а.с. 10-12).

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7).

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно ч. 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають справи у порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Згідно зі ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача.

Згідно роз'яснень, що містяться у пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК.

За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку.

У пункті 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13, зазначено, що відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв'язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Враховуючи приписи ст. ст. 15, 392 ЦК України, відповідачем у даній справі повинен бути учасник виниклих правовідносин, який має матеріально-правовий інтерес, в результаті розгляду справи у нього виникають (виникнуть) права чи обов'язки.

Проте, Київська міська рада не є учасником правовідносин, що виникли, вона не порушує та не оспорює прав позивачів, між сторонами відсутній спір щодо визнання відповідного права, в результаті розгляду справи у Київміськради не виникнуть права чи обов'язки.

Територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини набувають відповідних прав і можуть бути відповідачами в даній категорії справ лише за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, неприйняття ними спадщини чи усунення їх від права на спадкування.

В даних спадкових правовідносинах наявна спадкоємиця ОСОБА_4 з часткою ? у спільній власності, що виключає участь органу місцевого самоврядування (Київміськради) у спірних правовідносинах, оскільки у такого суб'єкта відсутній матеріально-правовий інтерес і між сторонами відсутній спір.

В даному спорі відповідачем повинен бути спадкоємець, який прийняв спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно (реєстраційна служба).

Суд звертав увагу представнику позивача з вказаного питання, проте, клопотання про заміну неналежного відповідача до суду подане не було.

Пунктом 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 роз'яснено, що у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Також, відповідно до п.п. 10 п. 27, п. 29 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011, передбачено, що документами, які підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат та технічний паспорт на такий об'єкт.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

У той же час, обставин, які б вказували, що ОСОБА_3 набула або володіє спадковим нерухомим майном, судом не встановлено, оскільки із матеріалів справи вбачається, що власниками спірного майна являються інші особи, одна з яких померла, однак документів, що посвідчують право власності/користування спірної земельною ділянкою у порядку встановленому постановою КМУ від 09.09.2009 №1021 територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у м. Києві немає.

Всупереч правилам п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, п. 7 Постанови ВСУ № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позивач у своєї позовної заяві викладає лише позовні вимоги, але не зазначає доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку він посилається.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, судова практика повинна відповідати наведеному рішенню Верховного Суду України.

Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 15, 392, ЦК України; ст.ст.10, 30, 60, 61, 88, 179, 209, 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_3 до Київської міської ради; третя особа: Шоста Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4, Головне управління держгеокадастру у м. Києві про визнання права власності відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: