КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/32/17
Провадження № 2/552/404/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.05.2017 року Київський районний суд м. Полтави в складі: судді Миронець О.К., за участі секретаря судового засідання Ваніної Ю.А., представника позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Київського районного суду м. Полтави цивільну справу за позовом виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради як органу опіки та піклування до ОСОБА_2 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів
Позивач звернувся до суду з позовом в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 та просить суд відібрати у ОСОБА_2, малолітню дитину ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав, помістити дитину до комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Полтавської обласної ради, передати малолітню ОСОБА_3 органу опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради для залучення до сімейних форм виховання або до інтернату. Стягнути аліменти з ОСОБА_2 на утримання малолітньої ОСОБА_3 у розмірі ? всіх видів її доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свій позов обґрунтували тим, що відповідач ОСОБА_2 позбавляє свою малолітню дитину ОСОБА_3 можливості здобувати загальну середню освіту і цим ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків.
В судовому засіданні представник позивача підтримав свої позовні вимоги та просить суд їх задовольнити з підстав викладених в позові.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Відповідачем подані клопотання про відкладення розгляду справи, але дані клопотання судом не прийняті до уваги, оскільки відповідач не надала доказів, які підтверджують неможливість явки в судове засідання. Суд керуючись ч. 4 ст. 169 ЦПК України на підставі наявних у матеріалах справи даних та доказів постановляє зі згоди позивача заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, заслухавши представника позивача,свідків, дослідивши матеріали справи встановив наступне.
Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до ст.170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сімї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини.
Судом встановлено, що матірю малолітньої ОСОБА_3, 16.06.2003 року є ОСОБА_2.
Відповідно до висновку виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради вбачається, що ОСОБА_2 позбавила свою малолітню дочку ОСОБА_3 можливості здобувати середню освіту. Дитина повинна навчатись у 8-му класі, але склала іспити за 5 й клас і є дитиною, не охопленою навчанням. Малолітня ОСОБА_3 не відвідує навчальний заклад, але систематично відвідує гуртки. З висновку вбачається доцільність відібрання у ОСОБА_2 її малолітньої доньки без позбавлення батьківських прав.
Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що малолітня ОСОБА_3 не відвідує навчальний заклад, не здала іспити за 5 клас, хоча фактично повинна навчатись у 8 класі.
З матеріалів справи вбачається, що малолітня ОСОБА_3 відвідує «Малу академію мистецтв» та позитивно характеризується. ЇЇ мати ОСОБА_2 приділяє велику увагу вихованню дитини.
З довідки від 05.09.2016 року вбачається, що малолітня ОСОБА_3 відвідує заняття гуртка образотворчого мистецтва «Фенікс» та позитивно характеризується.
ОСОБА_3 нагороджена дипломом лауреата другого ступеня в гуртку «Юний журналіст».
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року зазначається, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує . При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї.
Отже, суд враховуючи всі обставини по справі приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки той факт, що малолітня ОСОБА_3 не відвідує навчальний заклад не є підставою для відібрання її у матері та поміщення до інтернату. Даний захід у даному випадку не є виправданим і це вбачається з аналізу наданих доказів.
Позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору, отже судові витрати необхідно віднести на рахунок держави.
Керуючись ст.170 СК України, та ст. 213-215,224-225 ЦПК України, суд -
Відмовити виконавчому комітету Київської районної в м. Полтаві ради як органу опіки та піклування в задоволенні позову до ОСОБА_2 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав в повному обсязі.
Судові витрати віднести на рахунок держави.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Миронець О.К.