Провадження № 22-ц/790/6499/17 Суддя - доповідач Бровченко І.О.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Кружиліної О.А., Хорошевського О.М.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Розвитку» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Розвитку» до ОСОБА_2, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-технічне підприємство «Теплоенергопром» про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Розвитку» про визнання поруки припиненою, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 банк розвитку» (далі - ПАТ «ВБР») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 21 грудня 2012 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-технічне підприємство «Теплоенергопром» (далі - ТОВ ВТП «Теплоенергопром») укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав товариству кредит у розмірі 1 млн. 740 тис. грн. на строк до 20 червня 2014 року зі сплатою 23 % річних.

На забезпечення виконання умов кредитного договору банк того ж дня уклав з ОСОБА_2 договір поруки.

Посилаючись на те, що позичальник неналежно виконував умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 2 млн. 604 тис. 23 грн. 69 коп. заборгованості за вказаним кредитним договором.

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що позов до нього пред'явлений ПАТ «ВБР» 15 грудня 2015 року, тобто після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України) шестимісячного строку, тому просив визнати поруку за вказаним договором припиненою.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова рішенням від 11 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВБР» відмовив; зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнив: визнав поруку за договором поруки від 21 грудня 2012 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «ВБР», припиненою.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «ВБР» подало апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі, а в задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що судові витрати за розгляд справи судом апеляційної інстанції компенсуються за рахунок держави.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції задовольнив зустрічний позов ОСОБА_2, у зв'язку з чим відповідач за зустрічним позовом ПАТ «ВБР» звернулось до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції.

При ухваленні судового рішення від 11 листопада 2016 року Орджонікідзевський районний суду м. Харкова керувався вимогами ст. 88 ЦПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року банку було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення за скаргою.

Апеляційний суд Харківської області 27 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «ВБР» задовольнив: стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВБР» 2 млн. 604 тис. 23 грн. 69 коп. заборгованості за кредитним договором від 21 грудня 2012 року, що складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 1 млн. 187 тис. 948 грн. 53 коп., простроченої заборгованості за процентами в розмірі 1 млн. 9 тис. 662 грн. 95 коп., а також 406 тис. 412 грн. 21 коп. пені, 6 тис. 90 грн. судового збору; стягнув у дохід держави 6 тис. 699 грн. судового збору. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 суд відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 7 червня 2017 року рішення суду апеляційної інстанції залишила без змін.

Постановою Верховного Суду України від 27 вересня 2017 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 червня 2017 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 грудня 2016 року скасовано в частині вирішення питання про стягнення з ОСОБА_2 6 тис. 699 грн. судового збору в дохід держави за подання публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 банк розвитку» апеляційної скарги та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У справі, яка переглядається, позивач за зустрічним позовом є громадянином, віднесеним до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням, виданим 06 листопада 1997 року.

Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України судовий збір є складовою судових витрат.

Під судовими витратами слід розуміти витрати осіб, які беруть участь у розгляді справи, а у випадках їх звільнення від сплати судових витрат - держави, які вони несуть у зв'язку з розглядом та вирішенням конкретної справи.

Обов'язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов'язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 5 цього Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За положеннями частин першої, другої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що ОСОБА_2 є особою, яка має пільги щодо сплати судового збору при поданні позовної заяви, оскільки він є громадянином, віднесеним до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, судові витрати за розгляд апеляційної скарги у розмірі 6699 грн. компенсуються за рахунок держави.

Вказаний вище висновок узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 27 вересня 2017 року № 6-1467цс17.

Керуючись ст.ст. 303, 307- 309, 316 - 317 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Розвитку» задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2016 року скасувати.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у розмірі 6699 грн. компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді -