Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Лозко Ю.П.
Провадження № 22ц/782/156/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Лозко Ю.П.,

суддів: Коновалової В.А., Луганської В.М.

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Сєвєродонецької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, третя особа Перша Сєвєродонецька державна нотаріальна контора,

ВСТАНОВИЛА:

14 грудня 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому просила суд, визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 29.03.2014 року у м. Сєвєродонецьк, терміном на 3 місяці з дня набрання рішенням законної сили, посилаючись на те, що встановлений законом строк для прийняття спадщини нею пропущений з поважних причин.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є донькою ОСОБА_3, яка померла 29.03.2014 року. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з нерухомого майна квартири, що розташована за адресою: вул. Гоголя, 6/13, м. Сєвєродонецьк, Луганська область. У встановлений законом строк вона не оформила свої спадкові права, оскільки з 1990 року постійно проживає у м. Рівне, а з березня 2014 року по кінець 2016 року вона втратила звязок з матірю з приводу проведення антитерористичної операції. Вважала, що поїздка до матері небезпечна для її життя та вирішила відвідати матір та відновити звязок з нею після припинення бойових дій та закінчення антитерористичної операції на сході України. Про смерть матері випадково дізналась наприкінці 2016 року. Вважає, що пропустила строк на прийняття спадщини з поважних причин.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2, звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення та доводи позивача та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч.1 ч.3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку вказані вимоги закону судом першої інстанції виконано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не були надані суду докази, які б свідчили про наявність перешкод у позивача для подання заяви про прийняття спадщини в установленим законом строк, а підстави на які посилається позивач, не можна вважати поважними причинами пропуску строку.

Такі висновки суду відповідають закону та встановленим обставинам у справі з огляду на наступне.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи наведене, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Отже, позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини підлягає задоволенню, якщо позивач надасть докази наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Законодавство при цьому не встановлює перелік поважних причин, тому вони визнаються поважними на думку суду. Поважними слід визнавати такі причини, які з огляду на моральні норми суспільства виправдовують поведінку спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом встановлено, що 29 березня 2014 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області померла ОСОБА_3.

Після її смерті відкрилась спадщина.

Позивач ОСОБА_2 є донькою померлої ОСОБА_3 отже, є спадкоємицею першої черги за законом після смерті матері.

Позивач на час смерті матері спільно з нею не проживала, з 30.08.1990 року по теперішній час зареєстрована та постійно мешкає у м. Рівне, і у встановлений законом строк не вчинила передбачені законом дії для прийняття спадщини.

У листопаді 2016 року з питання прийняття спадщини позивач, через свого представника ОСОБА_4, звернулася до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 19.11.2016 року постановою державного нотаріуса, їй було відмовлено у вчинені вказаної нотаріальної дії з тих підстав, що позивач не подала заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця.

Матеріали справи не містять доказів, які б обєктивно підтверджували, що позивачем строк для прийняття спадщини пропущено з поважних причин.

Посилання позивача про проведення на сході України з 14.04.2014 року антитерористичної операції, побоювання їхати в зону проведення АТО, відсутність можливості спілкування зі своєю матірю, віддаленості від місця відкриття спадщини не можуть бути розцінені як поважні причини, які перешкоджали спадкоємцю звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, оскільки протягом березня, квітня, травня, серпня, вересня 2014 року місто Сєвєродонецьк Луганської області мало нормальне та регулярне транспортне і поштове сполучення з іншими регіонами України, а тому у період часу для прийняття спадщини позивач могла скористатись своїм правом на вступ до спадщини після смерті матері, що зазначено в оскаржуваному рішенні суду. Крім того, для звернення до нотаріуса із заявою про вступ у спадок необов'язково було особисто приїздити до Луганської області, де дійсно проводиться АТО, достатньо було письмового звернення направленого поштою, але здійснити це треба було у встановлений законом термін.

Судова практика свідчить про те, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13).

Крім того, колегія суддів при оцінці доводів апелянта бере до уваги правові позиції ВСУ, що були висловлені ним при розгляді цивільних справ № 6-1486цс15, у справі № 6-85цс12, та у яких зазначено про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є лише ті, які пов'язані із об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, а отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця чи через відсутність інформації про спадкову масу то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Таким чином, висновок суду про відсутність у ОСОБА_2 об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті матері є повністю обґрунтованим та доводами апеляційної скарги не спростовується.

Підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: