Ухвала

іменем україни

01 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,

КарпенкоС.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Дунаєвської міської ради про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 30 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Дунаєвської міської ради про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_5.

За життя, 03 вересня 1999 року, ОСОБА_5 склав заповіт, яким все своє майно заповів дочці - ОСОБА_3

Однак після смерті батька, ОСОБА_3 належним чином оформити прийняття спадщини не має можливості оскільки спадкодавець за життя право власності на своє майно, яке складається з: домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки розміром 1,9400 умовних кадастрових гектарів для товарного сільськогосподарського виробництва на території Великожванчицької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, на землях бувшої спілки селян «Жванчик» не отримав.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_3 просила визнати за нею право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку розміром 1,9400 умовних кадастрових гектарів для товарного сільськогосподарського виробництва на території Великожванчицької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, на землях бувшої спілки селян «Жванчик», в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від

28 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом залишено без розгляду.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від

28 липня 2016 року позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, як спадкоємицею за заповітом, який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 в порядку ст. 292 ЦПК України, як особа, яка не приймала участі у справі, оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 30 листопада 2016 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28 липня 2016 року закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 30 листопада 2016 року та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, який проживав в с. Великий Жванчик Дунаєвецького району Хмельницької області.

03 вересня 1999 року ОСОБА_5 складено заповіт, відповідно до якого все своє майно, яке буде належати йому на день смерті, він заповів своїй дочці - ОСОБА_3

До спадкового майна після смерті ОСОБА_5 відноситься домоволодіння в АДРЕСА_1.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак нотаріус видати свідоцтво про право на спадщину позивачу відмовила, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на зазначене домоволодіння. Спадкодавець за свого життя не оформив належним чином право власності на спірне домоволодіння, у звʼязку з чим ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на зазначене домоволодіння в порядку спадкування за заповітом.

ОСОБА_4 є донькою спадкодавця ОСОБА_5 та рідною сестрою ОСОБА_3

Мати сестер, та дружина спадкодавця ОСОБА_6 померла

ІНФОРМАЦІЯ_2, за життя заповіту не склала.

Обґрунтовуючи своє право на апеляційне оскарження рішення суду, ОСОБА_4 зазначила, що на момент смерті батька ОСОБА_5 була непрацездатною, а тому має право на обовʼязкову частку в порядку ст. 1241 ЦК України. Крім того прийняла частку спадщини, яка залишилася після смерті матері, оскільки постійно проживала з ОСОБА_6 на день її смерті.

При цьому, ОСОБА_4 стороною у справі не була, участі в справі не приймала і суд не вирішував питання щодо її прав та обов'язків.

Постановляючи ухвалу про закриття апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_4 не була повнолітньою непрацездатною дитиною спадкодавця, тобто пенсіонером за віком, а тому права на обовʼязку частку у спадщині ОСОБА_4 не мала.

Однак, судове рішення апеляційного суду вимогам закону не відповідає.

За змістом ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Як передбачено п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 не заводилася, що підтверджується інформацією, яка надійшла з Дунаєвецької державної нотаріальної контори Хмельницької області від 21 жовтня 2016 №264/01-16 (а. с. 106).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 прописана АДРЕСА_2, проживає АДРЕСА_3.

З акту від 26 жовтня 2016 року, складеним депутатом Дунаєвецької міської ради, вбачається, що на день смерті матері ОСОБА_6, ОСОБА_4 постійно проживала разом з мамою, за адресою АДРЕСА_3, вели спільно господарство.

Як пояснювала в судовому засіданні ОСОБА_4, після того як важко захворіла мати, вона взяла її доглядати за своїм місцем проживання АДРЕСА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Тобто, із матеріалів цивільної справи вбачається, що судом апеляційної інстанції не дотримано вимог чинного цивільного процесуального закону щодо порядку ухвалення судового рішення, чим, окрім іншого, порушено і вимоги ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, що тягне за собою скасування судового рішення апеляційної інстанції з передачею справи до апеляційного суду для вирішення питання про продовження розгляду справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів сторін, не з'ясував дійсних обставин справи, не з'ясував та не перевірив належним чином чи відноситься ОСОБА_4 до осіб, які мають право оскаржити в апеляційному порядку судове рішення у справі, оскільки скаржник є спадкоємцем померлого, подала заяву про прийняття спадщини після померлого батька у встановлений законом строк (а. с. 65), але не залучена до участі у справі чим порушено її права. Крім того, в силу віку має право на обов'язкову частку у спадщині.

Ураховуючи наведене, погодитись з ухваленим судом апеляційної інстанції рішенням неможливо, воно підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦПК України підставою для скасування рішень судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 30 листопада 2016 року скасувати, а справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про продовження розгляду справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова