Провадження №2/428/801/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017р. Сєвєродонецький міський суд

Луганської області в складі :

головуючого судді Юзефовича І.О.

при секретарі Продченко О.А.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 міської ради Луганської області, ОСОБА_7 про визнання права власності в порядку спадкування, витребування майна,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 міської ради Луганської області, ОСОБА_7 про визнання права власності в порядку спадкування, витребування майна, мотивуючи вимоги тим, що позивач ОСОБА_1 являється спадкоємцем за законом після смерті 29.04.2016р. свого чоловіка ОСОБА_8. На день його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з права власності на індивідуальний гараж №25, який розташований у кварталі 19в м. Сєвєродонецька Луганської області, який належав померлому ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, який був оформлений розпискою від 05.09.1985р.. За життя ОСОБА_8 користувався даним гаражем, однак не підозрював про необхідність його оформлення у Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецька Луганської області. Згідно інформації, викладеної у постанові про відмову здійснення нотаріальної дії від 28.11.2016р., ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину після ОСОБА_8, який помер 29.04.2016р., але юридично не переоформила своїх спадкових прав у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказаний гараж. Крім того, позивач ОСОБА_1 після смерті свого чоловіка виявила, що спірним гаражем наразі користується відповідач ОСОБА_7 без достатньої правової підстави та вже займається оформлення права власності на спірний гараж. На думку позивача ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_7 не вправі утримувати належне їй майно, а тому ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом і просить суд визнати за нею право власності на індивідуальний гараж №25, що розташований за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, ш. Будівельників, квартал 19в, в порядку спадкування за законом після померлого 29.04.2016р. ОСОБА_8; витребувати у відповідача ОСОБА_7 на її користь належний їй на праві власності індивідуальний гараж №25, що розташований за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, ш. Будівельників, квартал 19в.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що спірний гараж придбав її померлий чоловік ОСОБА_8 приблизно у 1985р., який і користувався ним усе своє життя. Правовстановлюючих документів на спірний гараж ані у її чоловіка, ані у неї не має. З 2012р. спірний гараж було орендовано у її чоловіка відповідачем ОСОБА_7 для особистого користування. Питання про продаж гаражу ніколи не ставилось, а тому вона вважає що наявні усі законні підстави для задоволення її позову.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що на його думку можливо визнати право власності за позивачем ОСОБА_1 на гараж як на самочинно збудоване нерухоме майно в порядку спадкування. Позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що з 2011р. він орендував спірний гараж у померлого ОСОБА_8, який сам і запропонував йому придбати його. У 2015р. його мати повністю розрахувалась з ОСОБА_8 за спірний гараж, внаслідок чого особисто він здійснив повну реконструкцію спірного гаражу і почав займатись належним оформленням правовстановлюючих документів, оскільки у ОСОБА_8 будь-які документи на спірний гараж були відсутні.

Представники відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вважає їх незаконними оскільки у позивача ОСОБА_1 відсутні будь-які правовстановлюючі документи, та крім того спірний гараж являється обєктом самочинного будівництва.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з копії свідоцтва про укладення шлюбу серія ІІ-ЕД №493884, актовий запис №905, виданого ОСОБА_6 міським бюро ЗАГС Ворошиловградської області, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 уклали шлюб, прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_8. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ЕД №482907, актовий запис №736, виданого 29.04.2016р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_6 міського управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_8 помер 29.04.2016р.. Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 28.11.2016р. державним нотаріусом Другої ОСОБА_6 державної нотаріальної контори Луганської області ОСОБА_10, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж під №25, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, квартал 19в , після смерті 29.04.2016р. її чоловіка ОСОБА_8 у звязку з відсутністю у заявника правовстановлюючого документа на спірний гараж. Відповідно до копії повідомлення ОСОБА_6 міської ради Луганської області №6398 від 22.12.2016р., індивідуальному гаражу, який розташований в кварталі 19в поштова адреса не присвоювалась, земельна ділянка під зазначеним гаражем ніякій особі не передавалась у власність або користування. Інформація про оформлення права власності на зазначений гараж в міській раді відсутня.

Суд звертає увагу, що цей позов було заявлено одночасно з підстав визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом та на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК України.

Згідно із ч. 1-3 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Абзацами 1, 2 пункту 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012р. №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» встановлено, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням розяснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування». Це майно не є обєктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Абзацом 1 пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірна будівля гаражу не є обєктом нерухомого майна, право власності на яке входить до складу спадщини після смерті 29.04.2016р. ОСОБА_8, а тому суд не може визнати право власності на такий обєкт за спадкоємцем позивачем ОСОБА_1.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6 міської ради Луганської області, ОСОБА_7 про визнання права власності в порядку спадкування, витребування майна є необґрунтованими та безпідставними, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Відповідачами ОСОБА_6 міською радою Луганської області, ОСОБА_7 судових витрат до відшкодування заявлено не було.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 197, 208-209, 212-215, 223 ЦПК України , ст.ст. 328, 376 ЦК України , суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_6 міської ради Луганської області, ОСОБА_7 про визнання права власності на індивідуальний гараж №25, що розташований за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, ш. Будівельників, квартал 19в, в порядку спадкування за законом після померлого 29.04.2016р. ОСОБА_8; витребування належного на праві власності індивідуальний гараж №25, що розташований за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, ш. Будівельників, квартал 19в, залиши без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя