Провадження № 2/761/2414/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання проживання однією сім'єю, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 ( далі - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач) про визнання проживання однією сім'єю.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3. Позивачка з листопада 2007 року по день смерті перебувала з ОСОБА_3 в фактичних шлюбних відносинах, проживали як чоловік та дружина, в його квартирі за адресою: АДРЕСА_1, а в літній час на його дачі в с. Рудня, Броварського району Київської області, мали спільний бюджет та побут, вели спільне господарство, сплачували разом кошти за комунальні послуги. Проживали без реєстрації шлюбу, у зв'язку з похилим віком. ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі не перебував, дітей не мав, родичі, які б відносилися до спадкоємців першої, другої, третьої черги відсутні. На час смерті її фактичного чоловіка - ОСОБА_3, позивачка проживала разом з ним однією сім'єю понад 5 років - 9 років. В наслідок смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу спадщини ввійшли всі права та обов'язки ОСОБА_3, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, визнання проживання однією сім'єю позивачу потрібно для оформлення спадщини, оскільки вона відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом.

Тому, позивач просила суд визнати, що вона з ОСОБА_3, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала однією сім'єю з 2007 року до часу відкриття спадщини.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

В судовому засіданні, позивач ОСОБА_1, яка була допитана в якості свідка, зазначила, що з ОСОБА_3 познайомилася в 2007 році, були одинокими, тому вирішили жити разом, проживали удвох по АДРЕСА_1, як чоловік та дружина, в кінці січня 2016 року вирішила пролікуватися, а ОСОБА_3 сказав, що поїде до друзів, в лютому 2016 року ОСОБА_3 телефонував своєму другові ОСОБА_4 і вітав його з днем народження, з 02.02.2016 року по 26.02.2016 року перебувала на лікуванні, коли була в госпіталі телефонувала ОСОБА_3, але він не відповідав на телефон, дуже хворіла, і лише 11 березня пішла в квартиру і з'ясувалося, що ОСОБА_3 помер, похоронами займалася вона, за все сплачувала, всі вважали їх чоловіком та дружиною.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 зазначила, що знала ОСОБА_3 більше 20 років, оскільки були сусідами по дачі, знала його першу дружину ОСОБА_7, яка померла, приблизно 9 років жив з новою дружиною ОСОБА_1, часто з чоловіком підвозили їх, коли їхали з дачі, у чоловіка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 було день народження і ОСОБА_3 вітав його, пізніше телефонував знайомий з Білої Церкви і сказав, що ОСОБА_3 не відповідає на телефон, у зв'язку з чим ОСОБА_4 звертався до поліції, ОСОБА_3 проживав з ОСОБА_1 як сім'я, станом на 07.02.2016 року ОСОБА_1 перебувала в госпіталі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 зазначив, що знав ОСОБА_3 близько 20 років, оскільки поруч були дачі, перебував у шлюбі з ОСОБА_7, яка померла, а через 1,5 місяці з'явилася ОСОБА_1, близько 10 років назад познайомив з нею, бачив їх разом, вона приїзждала з ним на дачу, вранці ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 вітав свідка з днем народження, через 2 тижні ОСОБА_4 зателефонував знайомий і сказав, що ОСОБА_3 не відповідає на телефонні дзвінки, написали заяву в поліцію, але 2 тижні нічого поліція не робила, до ОСОБА_1 ОСОБА_3. відносився як до дружини і всім її так і представляв, на час смерті ОСОБА_3, ОСОБА_1 була в госпіталі, похованням займалася ОСОБА_1

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 зазначила, що є сусідкою, яка проживає в буд. АДРЕСА_2, позивача знає близько 9 років, яка проживала з ОСОБА_3 в якості дружини, ОСОБА_3 не бачила близько 2 тижнів, а потім дізналася, що він помер, позивач була відсутньою в квартирі, тому що знаходилася в лікарні.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 зазначив, що знав ОСОБА_3 приблизно 9-10 років, коли вперше прийшов до нього в гості, за адресою: АДРЕСА_1, він проживав з позивачкою, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 разом вели господарство, були сім'єю, поважали та допомагали одне одному, приходили в гості до свідка, не знає чи були діти у ОСОБА_3, на момент смерті ОСОБА_3 позивачка знаходилася на лікуванні в санаторії, близько 20 днів.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 зазначила, що позивачка є матір'ю свідка ОСОБА_9., а ОСОБА_3 вітчимом, у позивачки та ОСОБА_3 були сімейні відносини, вони проживали по АДРЕСА_1, близько 10 років завжди були разом, ходили на дні народження, свята, в гості, їздили на дачу. Коли позивачка знаходилася в госпіталі, ОСОБА_3 збирався поїхати в гості до знайомих, та помер, позивачка займалася похованням, дітей та рідних у ОСОБА_3 не було, із родичів ніхто не з'являвся.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 зазначила, що з ОСОБА_3 її познайомила позивачка, яка говорила, що проживає з ним як дружина, відносилися одне до одного добре, приблизно в 2012-2013 роках позивачка запрошувала в гості на АДРЕСА_1, зустрічалася з позивачкою не часто.

Вислухавши надані пояснення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4).

Відповідно до пояснень позивача, викладених в позовній заяві, зазначено, що з листопада 2007 року по день смерті перебувала з ОСОБА_3 в фактичних шлюбних відносинах, проживали як чоловік та дружина, в його квартирі за адресою: АДРЕСА_2, а в літній час на його дачі в с. Рудня, Броварського району Київської області, мали спільний бюджет та побут, вели спільне господарство, сплачували разом кошти за комунальні послуги. Проживали без реєстрації шлюбу, у зв'язку з похилим віком. ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі не перебував, дітей не мав, родичі, які б відносилися до спадкоємців першої, другої, третьої черги відсутні. На час смерті її фактичного чоловіка - ОСОБА_3, позивачка проживала разом з ним однією сім'єю понад 5 років - 9 років.

Відповідно до довідки від 04.02.2016 № 10/08-321 Центру комунального сервісу, зазначено, що ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2, власником особового рахунку був ОСОБА_3 (а.с. 46).

Відповідно постанови про закриття кримінального провадження від 31.03.2016 року, кримінальне провадження №0003145 від 11.03.2016 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, закрито у зв'язку з відсутністю в діянні події кримінального правопорушення.

Відповідно Дозволу про видачу трупа Київської місцевої прокуратури №10, дозвіл отримала ОСОБА_1 (а.с. 11).

Як встановлено судом, похованням ОСОБА_3 займалася ОСОБА_1, що підтверджується Довідкою на одержання праху №2.68164К (а.с. 28-29).

Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Стаття 1222 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 цього Кодексу спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України.

Згідно із статтею 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1270 ЦК України, передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Отже, предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім'ї; спільне проживання, пов'язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов'язків.

Як роз'яснено у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Статтею 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Факт сумісного проживання однією сім'єю підтверджується матеріалами справи, показаннями свідків.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідним встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з 2007 року до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у підтвердження заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового засідання.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а саме, те, що позивач з 2007 року проживала з ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, разом як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут, що також було підтверджено свідками в судовому засіданні, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 21, 74 СК України, ст.ст. 1216, 1217, 1220, 1221, 1264 ЦК України та на підставі ст.ст. 10, 11, 27,60, 88, 212-215, 256, 259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання проживання однією сім'єю - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з 2007 року до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя