Справа № 463/3931/16 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/1442/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шеремети Н.О.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а :

рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_4 (м. Київ, вул. Щорса, 36б/58, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) грошові кошти в розмірі 206465,65 грн. (двісті шість тисяч чотириста шістдесят пять грн. шістдесят пять коп.), з яких 194792,65 грн. інфляційні втрати, 11673 грн. три проценти річних. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 2064,65 грн. судового збору.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення змінити в межах оскарження і відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вважає рішення незаконним, оскільки суд при розгляді справи та при винесенні рішення неповно встановив обставини, які мають значення для справи, невірно застосував норми матеріального права. Зазначає, що стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних є додатковими вимогами по відношенню до основної вимоги про повернення позики, строк позовної давності до цих додаткових вимог сплинув разом із строком позовної давності до основної вимоги та такий не був перерваний.

В судове засідання сторони не зявилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що інтереси обох сторін у судовому засіданні захищали представники.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання апеляційної скарги, представника позивача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції вбачається, що суд, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 3, 11, 15, 16, 264, 525, 526, 599, 610, 611, 625, 629, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 17, 49 Закону України «Про виконавче провадження» та задовольняючи позов частково, виходив з того, що 28.04.2012р. між сторонами укладено договір позики, за умовами якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти в сумі 111000 доларів США, що еквівалентно 886878,90 грн. на строк до 12.05.2012р. У звязку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобовязань за договором позики. 27.08.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 видано виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 785067,24 грн. За умовами виконавчого напису, вказані кошти включають нараховані у відповідності до вимог п. 5 договору позики проценти в сумі 80664,90 грн. та витрати, повязані з вчиненням виконавчого напису в сумі 7772,94 грн. Відтак, як вірно вказує представник позивача, основна сума заборгованості становить 696629,40 грн. Згідно інформаційної довідки, виконавче провадження відкрито 11.09.2014р. У звязку з фактичним виконанням виконавчого напису, яке відбувалось частинами, постановою державного виконавця від 03.04.2015р. виконавче провадження закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-XIV в редакції Закону України № 2677-VI від 04.11.2010р., який був чинним на момент здійснення виконавчих дій. Вимогу про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних суд визнав обґрунтованою, однак проведений позивачем розрахунок заборгованості вважав невірним, у звязку з чим така сума підлягає перерахунку безпосередньо судом. Згідно інформаційної довідки про виконавче провадження, заборгованість за тілом боргу, який становить 696629,40 грн. повністю погашена 1.04.2015р., тому, нарахування штрафних санкції повинно обраховуватись до 31.03.2015р. дати, що передує виконанню грошового зобовязання, а не до 3.04.2015р. дати винесення постанови про закінчення виконавчого провадження. Крім цього, згідно цієї ж довідки, виконання грошового зобовязання здійснювалось частинами, через що розрахунок слід проводити у відповідні періоди за виключенням частково сплачених сум. Так, вперше відповідач частково оплатив заборгованість в сумі 20000 грн. 20.01.2015р., у звязку з чим, розрахунок штрафних санкцій, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України у період з 27.08.2014р. по 19.01.2015р. слід проводити виходячи з суми боргу 696 629,40 грн. За обрахунками суду, розмір трьох відсотків річних в даному випадку становить 8302 грн. У справі яка розглядається прострочення виконання грошового зобовязання відбулось в другій половині серпня 2014р., у звязку з чим при розрахунку інфляційних втрат за період з 27.08.2014р. по 19.01.2015р. вказаний місяць не враховується. Натомість, часткова оплата боргу відбулась в другій половині січня 2015р., у звязку з чим за цей місяць інфляційні втрати слід розраховувати від заборгованості в розмірі 696629,40 грн., яка існувала на першу половину місяця. За обрахунками суду у період вересень 2014р. січень 2015р. інфляційні втрати становлять 97675,38 грн. Подальші розрахунки слід проводити виходячи із суми заборгованості, яка зменшена на 20000 грн. і, яка становитиме 676629,40 грн. Наступне часткове погашення заборгованості в сумі 40000 грн. відбулось 26.01.2015р., у звязку з чим три відсотки річних, виходячи із суми боргу 676629,4 грн. за період з 20.01.2015р. по 25.01.2015р. за обрахунками суду становить 278 грн. Інфляційні втрати у звязку з таким зменшенням боргу не підлягають розрахунку, оскільки січень 2015р. включений до попереднього розрахунку із врахуванням заборгованості, яка існувала на першу половину місяця. Подальші розрахунки слід проводити виходячи із суми заборгованості, яка зменшена ще на 40 000 грн. і яка становитиме 636 629,40 грн. Наступне часткове погашення заборгованості в сумі 20 000 грн. відбулось 09.02.2015р., у звязку з чим три відсотка річних, виходячи із суми боргу 636 629,4 грн. за період з 26.01.2015р. по 08.02.2015р. за обрахунками суду становить 680 грн. Подальші розрахунки слід проводити виходячи із суми заборгованості, яка зменшена ще на 20000 грн. і яка становитиме 616629,40 грн. Наступне часткове погашення заборгованості в сумі 20000 грн. відбулось 16.02.2015р., у звязку з чим три відсотка річних, виходячи із суми боргу 616 629,4 грн. за період з 09.02.2015р. по 15.02.2015р. за обрахунками суду становить 304 грн. Станом на 16 лютого 2015р. розмір заборгованості становив 616629,4 грн., тому, інфляційні втрати за цей місяць слід розраховувати виходячи з такої суми, що за обрахунками суду становить 32681,34 грн. Подальші розрахунки слід проводити виходячи із суми заборгованості, яка зменшена ще на 20000 грн. і яка становитиме 596629,40 грн. Наступне, і кінцеве погашення заборгованості в сумі 685067,24 грн., до якої також включено відсотки, стягнуті за виконавчим написом а також витрати, повязані із вчиненням виконавчого напису відбулось 1.04.2015р., у звязку з чим три відсотка річних, виходячи із суми боргу 596629,4 грн. за період з 16.02.2015р. по 31.03.2015р. за обрахунками суду становить 2109 грн. У березні 2015 року розмір заборгованості становив 596629,4 грн., тому, інфляційні втрати за цей місяць слід розраховувати виходячи з такої суми, що за обрахунками суду становить 64435,93 грн. Відтак, три відсотка річних за весь період прострочення становить 11673 грн. (8302 + 278 + 680 + 304 + 2109 = 11 673), а інфляційні втрати, відповідно 194792,65 грн. (97 675,38 + 32 681,34 + 64 435,93 = 194 792,65). Такі суми підлягають стягненню в примусовому порядку, у звязку з чим позов слід задовольнити частково. Позицію сторони відповідача про предявлення позову по спливу строку позовної давності слід визнати безпідставною. Як вірно вказує представник відповідача, загальний трьохрічний строк позовної давності закінчувався 13.05.2015р. Однак, в процесі примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, 20.01.2015р. відповідач частково оплатив заборгованість в сумі 20000 грн., тобто вчинив дії, які свідчать про визнання ним свого обовязку щодо повернення грошових коштів за договором позики, у звязку з чим перебіг позовної давності перервався та для основної вимоги почав обчислюватись заново. Таким чином, оскільки для основної вимоги строк позовної давності, будучи попередньо перерваним не закінчився на момент предявлення позову, він не може вважатись закінченим до вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Відтак, суд вважав, що правові підстави для застосування наслідків спливу позовної давності в даній ситуації відсутні.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції лише частково відповідають обставинам справи та вимогам закону, частина обставин, які суд вважав встановленими не доведені, а також судом частково допущено порушення вимог закону.

Дійсно відповідно до змісту ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Крім цього, за ст. 1048 ЦК України:

1. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

2. Договір позики вважається безпроцентним, якщо:

1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;

2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Також, згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з частинами 1 та 2 ст. 533 ЦК грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.

Попри зазначене, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93).

Разом з тим, як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні

Аналіз ч. 2 ст. 625 ЦК України вказує, також, і на те, що, зокрема, прийняття судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобовязання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Застосовуючи вказані норми закону у даній справі, колегія суддів виходить з такого.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано 28.04.2012 року між сторонами було укладено договір позики за яким позивач позичив відповідачу 111000 доларів США до 12.05.2012 року. Тобто грошове зобовязання у відповідача перед позивачем було виражене в іноземній валюті (договір а.с. 5). Посилання у договорі на еквівалент вказаної суми позики у гривнях на день укладення договору не свідчить про виникнення гривневого зобовязання, а лише констатує реальну вартість позики у гривневому еквіваленті на час укладення договору.

Крім цього, договором було передбачено (п. 5): Якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто несплачену у строк основного боргу та три відсотки річних від простроченої суми.

Позичальником зобовязання у відповідності до умов договору та вимог закону виконано не було.

Так, лише до 24.04.2014 року було повернуто частину суми боргу, а саме 60 тис. доларів США.

Зважаючи на вказане позивач звернувся до нотаріуса та 27.04.2014 року було вчинено виконавчий напис, за яким було запропоновано звернути стягнення з відповідача на користь позивача невиплачені в строк на підставі договору позики грошові кошти та вказано суми, які підлягають стягненню, розраховані відповідно до валюти зобовязання та зазначені в гривневому еквіваленті. А саме 51000 доларів США невиконаного зобовязання та 5905,45 доларів США 3% річних за період прострочення виконання зобовязання. При цьому зазначення вказаних сум в виконавчому написі в гривневому еквіваленті не слід вважати зміною природи грошового зобовязання, що було визначене в іноземній валюті.

Вказаний виконавчий напис не оскражувався, визнаний позивачем та ним вчинялись дії по виконанню виконавчого напису, а саме здійснено 5 оплат, якими виконано вказаний у виконавчому написі гривневий еквівалент боргу станом на час вчинення виконавчого напису, а саме сплачено 785067,24 грн.

При цьому перша оплата здійснена 20.01.2015 року, якою визнано суму боргу відповідачем та відповідно перервано строк позовної давності за основною вимогою, трирічний строк на звернення з вимогою про стягнення якої закінчувався 12.05.2015 року (ст.ст. 257, 264 ЦК України), що свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги.

Однак вказане вище дає підстави вважати, що судом безпідставно стягнуто індексацію та три відсотки річних на гривневий еквівалент грошового зобовязання, що виникло між сторонами у іноземній валюті та було вказано у виконавчому написі нотаріуса, оскільки як вказано вище ні рішення суду, яким стягнуто суму боргу в гривневому еквіваленті, ані виконавчий напис нотаріуса не змінюють природи зобовязання, що виникло в іноземній валюті.

Зважаючи на вказане суд вправі був лише стягнути три відсотки річних від простроченої суми вираженої у іноземній валюті за вказаний позивачем період невиконання відповідачем грошового зобовязання з часу вчинення виконавчого напису до дати визначеної ним (оскільки суд не вправі вийти за межі позовних вимог) із вказаним алгоритмом нарахування.

Тому, рішення суду слід скасувати з ухваленням нового рішення, яким позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 27.08.2014 року по 1.04.2015 року (період вказаний позивачем у позовній заяві) у розмірі 882,56 доларів США, що еквівалентно на час ухвалення рішення за відомим суду курсом долара, відповідно до курсу НБ України станом на 7.03.2017 року 23847,93 грн., виходячи з такого розрахунку з врахуванням періодів здійснених відповідачем оплат суми боргу та курсу долара у дні здійснених оплат.

3% річнихдніЗалишок заборгованостіДолари СШАГривневий еквівалент
27.08.14-19.01.15 (20.01.2015 р. здійснена оплата у 20 тис. грн. на той час 1268 доларів США)2
20.01.15-25.01.15 (26.01.2015 р. здійснена оплата у 40 тис. грн. на той час 2530,04 доларів США)651000 1268 =49731,7724,52526
26.01.15-08.02.15 (9.02.2015 р. здійснена оплата у 20 тис. грн. на той час 801,6 доларів США)1449731,77 2530,04 = 47201,7354,31432
09.02.15-15.02.15 (16.02.2015 р. здійснена оплата у 20 тис. грн. на той час 768,05 доларів США)747201,73 801,6 = 46400,1326,69597
16.02.15-31.03.15 (1.04.2015 р. здійснена оплата у 685067,24 тис. грн. на той час 29213,95 доларів США)4446400,13 768,05 = 45632,08165,0256
01.04.15- 45632,08 29213,95 = 16418,13
всього 882,5623847,93

Відповідно до задоволених вимог позову та апеляційної скарги слід вирішити питання стягнення судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2 309 ч.1 п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 27.08.2014 року по 1.04.2015 року у розмірі 882,56 доларів США, що еквівалентно 23847,93 грн.

В задоволення решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 238,55 грн. сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2433,34 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_7