Провадження № 2/537/43/2017
Справа № 537/3224/16-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.05.2017 р. Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Степури А.А., за участю секретаря Грицькової Я.С., представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Арт» про зарахування зустрічних позовних вимог,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким припинити його зобов»язання перед ТОВ «Грін Арт» в сумі 229972 грн. 48 коп. за договором № 73 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 14.05.2014 року шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог та часткового припинити зоьбов»язання ТОВ «Грін Арт» перед ним за договором № 101 на транспортно-експедиторське обслуговування від 01.09.2014 року шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суму його зобов»язань за договором № 73 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 14.05.2014 року ,а саме на 229972 грн. 48 коп.

На обґрунтування позову зазначив що 14 травня 2014 року між ТОВ «Грін Арт» в особі директора ОСОБА_3 та ним (позивачем) був укладений договір № 73 про надання поворотної фінансової допомоги в сумі 200000 грн. 17.11.2015 року ТОВ «Грін Арт» звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука з позовом до нього про стягнення поворотної фінансової допомоги. 29 червня 2016 року Крюківським районним судом м. Кременчука ухвалено рішення , згідно якого з нього (позивача) на користь ТОВ «Грін Арт» стягнуті грошові кошти в сумі заборгованості за договором поворотної відсоткової фінансової допомоги № 73 від 14.05.2014 року з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та судовий збір в загальному розмірі 229972 грн. 48 коп. Також, зазначив, що 01.09.2014 року ТОВ «Дорінг груп» та ТОВ «Грін Арт» уклали додаткову угоду № 1 до договору № 101 на транспортно-експедиторське обслуговування від 01.09.2014 року, яким було змінено п.5.4 розділу 5 договору та викладено у редакції: «5.4. рахунок-фактура повинен бути оплачений замовником протягом 2 банківських днів з дня підписання акту виконання робіт». Вказав, що відповідно акту звіряння взаємних розрахунків за період з 04.09.2014року по 27.04.2015 року між ТОВ «Грін Арт» та ТОВ «Дорінг груп» за договором № 101 від 01.09.2014 року (транспортно-експедиторське обслуговування) станом на 27.04.2015 року заборгованість на користь ТОВ «Дорінг груп» складає 513360 грн. 59 коп. 10 березня 2016 року між ТОВ «Дорінг груп» та ним (позивачем) укладено договір про відступлення права вимоги. Зазначив що рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31.10.2016 року з ТОВ «Грін Арт» на його користь стягнута заборгованість за договором № 101 на транспортно-експедиторське обслуговування на загальну суму 588677 грн. 75 коп. Вказав, що у ТОВ «Грін Арт» є перед ним зобов»язання у розмірі 588677 грн. 75 коп. Дане зобов»язання є однорідним із вимогами ТОВ «Грін Арт» до нього про стягнення 229972 грн. 48 коп. Обидва ці зобов»язання є грошовими та настав строк на виконання за цими двома зобов»язаннями. Оскільки зобов»язання ТОВ «Грін АРТ» перед ним є більшим ніж його зобов»язання перед ТОВ «Грін Арт» вважає за доцільне застосувати часткове зарахування однорідних вимог. З урахуванням викладеного , просив позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 у судове засідання не з»явився, надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати у його відсутність та відсутність позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими , що не підлягають до задоволення.

Суд, вислухавши представника відповідача , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності , приходить до наступних висновків.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу положень ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з приписів ч.4 ст.60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на явних припущеннях.

Встановлено, що рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 червня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Грін Арт» стягнута заборгованість за договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №73 від 14.05.2014 року з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми в загальному розмірі 226573,87 грн. та судовий збір у розмірі у розмірі 3398 грн. 61 коп.

Вищезазначене рішення суду набрало законної сили.

Разом з тим , рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31.10.2016 року з ТОВ «Грін Арт» на користь ОСОБА_2 стягнута заборгованість за договором на транспортно-експедиторське обслуговування, а саме сума основного боргу в розмірі 515360 грн. 59 коп.; 3 % річних в розмірі 15969 грн та витрати на інфляції в розмірі 50458 грн. 16 коп., а також судові витрати зі сплати судового збору при подачі позову до суду у розмірі 6890 грн.

Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області від 23.01.2017 року рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31.10.2016 року залишено без змін.

З вищезазначених рішень вбачається, що сторонами по вищевказаними справам справі є сторони по справі - ОСОБА_2 та ТОВ «Грін Арт» та вищевказані рішення витікають з одних правовідносин і взаємних грошових зобов»язань між сторонами .

Положеннями ЦК України встановлено, що зобов»язання виникають із підстав, установлених ст.11 цього Кодексу, зокрема, договорів та інших правочинів (ч.2 ст.509 ЦК України).

Зобов»язання перестають діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України).

Відповідно до ст.601 ЦК України, зобов»язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін

Враховуючи положення ч.3 ст.202, ч.2 ст.601 ЦК України заява про зарахування зустрічних однорідних вимог за своєю правовою природою є одностороннім правочином.

Із аналізу наведених норм вбачається, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов»язань, в одному з яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов»язанні є кредитором у другому). Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними; бути однорідними; строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги.

Чинне законодавство України не передбачає спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог як одностороннього правочину, а відтак - такий правочин вважається вчиненим, а зобовязання, відповідно, припиненим внаслідок заліку однорідних вимог у момент вчинення правочину, тобто у момент реалізації правочину субєктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов»язанні, здійснюється в силу положень ст.601 ЦК України та не пов»язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину, тому її слід вважати зробленою, а зобовя»зання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог (враховуючи зокрема і положення п.1 ч.1 ст.211 ЦК України), у момент вчинення такого правочину, тобто у момент реалізації цього правочину суб»єктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення (зокрема, направленням такої заяви іншій стороні у зобов»язанні).

Відповідно до положень ст.606 ЦК України зобов»язання припиняється поєднанням боржника і кредитора, в одній особі.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

Так, з матеріалів справи вбачається , що сторони по справі мають один перед одним два зобов»язання , та одночасно у даних зобов»язаннях являються і боржником і кредитором .

Згідно із положеннями статті 601 Цивільного кодексу України вимоги, що зараховуються мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття «майно» в практиці Європейський Суд з прав людини має більш широкий зміст ніж в національному законодавстві. Під захист ст. 1 Першого протоколу підпадають не тільки рухомі та нерухоме майно в їх класичному розумінні, а й акції, патенти, ліцензії, професійна клієнтура, матеріальні цінності, в тому числі гроші, право на пенсію тощо.

Основною метою ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1 Першого Протоколу, зокрема, вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Європейський Суд з прав людини у ряді випадків вбачав порушення ст. 1 Протоколу навіть тоді, коли не було юридичного позбавлення права власності на майно, але через ті або інші обставини людина була позбавлена практичної можливості користуватися своєю власністю.

В рішенні по справі «Onerylidiz проти Туреччини» Європейський суд висловився наступним чином: «Справжнє, ефективне здійснення права, що охороняється цією нормою, не залежить від одного обов»язку держави не втручатися і може вимагати забезпечення позитивних заходів щодо захисту, особливо, якщо існує позитивний зв»язок між заходами, здійснення яких заявник вправі очікувати від державних органів, і ефективним користуванням його майном…»

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З урахуванням того, що позивачем ставляться вимоги про припинення зобов»язання шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог, які випливають з одних правовідносин сторін і вказані зобов»язання підтверджені рішеннями Крюківського районного суду м. Кременчука від 29.06.2016 року та від 31.10.2016 року, які набрали законної сили суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 224, 226 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Арт» про зарахування зустрічних позовних вимог задовольнити .

Припинити зобов»язання ОСОБА_2 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Грін Арт» в сумі 229972 грн. 48 коп. за договором № 73 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 14.05.2014 року шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Припинити частково зобов»язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Арт» перед ОСОБА_2 за договором № 101 на транспортно-експедиторське обслуговування від 01.09.2014 року шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суму зобов»язань ОСОБА_2 за договором № 73 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 14.05.2014 року ,а саме на 229972 грн. 48 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя: Степура А.А.

Повний текст рішення виготовлений 19 травня 2017 року