Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/1561/13-ц
Провадження № 2-п/475/3/17
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

05.12.2017смт. Доманівка

Суддя Доманівського районного суду Миколаївської області Якименко Л.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и л а:

05 грудня 2017 року до Доманівського районного суду Миколаївської області надійшла заява ОСОБА_1 про скасування заочного рішення від 10.01.2014 року, прийнятого у справі №475/1561/13 за позовом ПАТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в сумі 19626,23 грн.

Разом із заявою про скасування вказаного заочного рішення суду ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову у справі, в якій просить застосувати заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, виданого у цивільній справі №475/1561/13.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що вона звернулася із заявою про скасування заочного рішення суду від 10.01.2014 року, так як з рішенням не погоджується, вважає, що були порушені її права, а тому заочне рішення підлягає скасуванню. Враховуючи зазначене, на думку ОСОБА_1, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, яким може бути скасований виконавчий документ.

Сторони, відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, не викликалися.

Дослідивши матеріали заяви про скасування заочного рішення суду від 10.01.2014року, заяви про забезпечення позову, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно зі ст.152 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам; 8) встановленням обов"язку вчинити дії щодо унеможливлення доступу користувачів мережі Інтернет до обєктів права інтелектуальної власності, правомірність використання (розміщення) яких у мережі Інтернет є предметом спору. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У відповідності до п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно існував спір з приводу стягнення кредитної заборгованості на підставі заочного рішення суду від 10.01.2014 року у цивільній справі №475/1561/13.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася 05 грудня 2017 р. з заявою про перегляд заочного рішення, тобто станом на момент звернення із заявою про забезпечення позову, на розгляді в суді жодного позову не перебуває.

Також позивач не входить до кола осіб, які на підставі ч.4 ст. 151 ЦПК України, мають право звернутися до суду із заявою про забезпечення позову до подання позову тому, що цією нормою закону передбачено захист права інтелектуальної власності.

Внаслідок викладеного, враховуючи відсутність обґрунтування належності виду забезпечення позову позовним вимогам, відсутність доказів на підтвердження необхідності застосування заходів забезпечення - в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 152, 153, 210 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Доманівський районний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 5-ти днів з дня отримання копії ухвали.

суддя : ОСОБА_2