АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/448/17Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/789/485/17 Доповідач - Ткач О.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Гірський Б. О.,

з участю секретаря Бріля В.Л. та представника ТОУ ПФУ

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі ТОУ ПФУ) в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 березня 2017 року у справі за позовом Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно одержаних коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 березня 2017 року у задоволенні позову Тернопільського об'єднання управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно одержаних коштів відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОУ ПФУ в Тернопільській області просить рішення суду скасувати, посилаючись на те, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове, яким їх позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, заслухавши пояснення представника, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити.

В січні 2017 року Тернопільське об'єднане УПФ Тернопільської області звернулось до суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідачка 11.05.2016 року виїхала на постійне проживання у США, про що позивача не повідомила у зв'язку із чим виникла переплата пенсії за період 01.06.2016 року по 01.10.2016 року за загальну суму 4576 грн. В добровільному порядку суму переплати відповідачка повертати відмовилась.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із відсутності факту недобросовісного набуття відповідачем грошових коштів, які є пенсійною виплатою, та відсутності рахункової помилки, оскільки виїзд ОСОБА_1 за кордон не є доказом недобросовісності отримання пенсії.

З таким висновком суду погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є пенсіонеркою по інвалідності, яка отримує пенсію - дана обставина визнається сторонами спору, а тому, в силу ст. 61 ЦПК України, не потребує доказування.

З листа Управління Державної імміграційної служби України в Тернопільській області від 27.09.2016 року № 02/13531, ОСОБА_1 Виїхала на постійне проживання у США 11.05.2016 року.

Із довідки від 05.10.2016 року, виданої тернопільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, вбачається, що відповідачці за період з червня 2016 року по серпень 2016 року нараховано соціальну пенсію інвалідам на загальну суму 4576 грн.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму ВСУ від 24 грудня 1999 року за №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період, тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно - правових актів.

Згідно статті 46 Конституцією України визначено, що:

«Громадяни мають право на соціальний захист...».

Згідно рішення Конституційного суду від 7 жовтня 2009 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту 2 пункту 1 статті 49 та другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», «Оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може повязуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобовязана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами».

Згідно статті 14 Конвенції в поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу, у яких зазначено таке:

«Користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою».

Стаття 1 Першого протоколу

«Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

Стаття 41

Якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства (там же, п. 54).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Карсон та інші проти Сполученого Королівства» (Carson and Others v. United Kingdom) встановлено, що виплата соціальних платежів сама по собі не може ставити осіб, які проживають у різних країнах, у відносно схоже становище, оскільки будь-яка система соціального забезпечення, включаючи пенсійне забезпечення, у першу чергу створена для забезпечення певних мінімальних стандартів рівня життя осіб, що проживають у відповідній країні, та обслуговування їхніх потреб. Більше того, важко зробити якесь правильне порівняння між пенсіонерами, що проживають у відповідній країні, та тими, які проживають в іншому місці, через низку економічних та соціальних відмінностей, що застосовуються залежно від країни (див. вищенаведене рішення у справі «Карсон та інші проти Об'єднаного Королівства» (Carson and Others v. the United Kingdom) [ВП], пп. 85 та 86).

Таким чином, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про те, що поданий позивачем позов суперечить статті 14 Конвенції в поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність рахункової помилки, яка допущена працівниками позивача, та зловживань з боку відповідача, або його недобросовісності при визначені йому розміру пенсії з 2016 року.

Відмовляючи в позові, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Таким чином, рішення суду є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 березня 2017 року- залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча О.І. Ткач

Судді Г.В. Бершадська