У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді Гордійчук С.О.,

суддів: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу Здолбунівської центральної районної лікарні Рівненської області на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 8 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до головного лікаря Здолбунівської центральної районної лікарні Рівненської області ОСОБА_11, Здолбунівської центральної районної лікарні Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Здолбунівська районна державна адміністрація Рівненської області про визнання наказу протиправним та його скасування,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 8 червня 2017 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до головного лікаря Здолбунівської центральної районної лікарні Рівненської області ОСОБА_11, Здолбунівської центральної районної лікарні Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Здолбунівська районна державна адміністрація Рівненської області про визнання наказу протиправним та його скасування, задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ виконуючого обовязки головного лікаря Здолбунівської центральної районної лікарні від 21 жовтня 2016 року № 149 "Про оптимізацію ліжкового фонду Здолбунівської центральної районної лікарні та скорочення ліжкового фонду терапевтичного відділення №2 (смт. Мізоч)".

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В поданій апеляційній скарзі Здолбунівська ЦРЛ Рівненської області вказує на його незаконність, оскільки рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом не враховано, що на момент винесення спірного наказу постанова КМУ від 25 листопада 2015 року №1024 була чинною і підлягала обов'язковому виконанню. Зазначає, що після визнання її протиправною та скасування в судовому порядку, наказ МЗС України від 01 лютого 2016 року №51, зареєстрований у Мінюсті України 22 лютого 2016 року за №269/28399 та розпорядження голови Рівненської ОДА від 25 березня 2016 року №148 зберігають свою чинність.

Вважає, що висновок суду про те, що в результаті набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року відпала правова підстава для існування спірного наказу є хибним, оскільки п. 4.11 статуту Здолбунівської ЦРЛ вирішення питань про визначення організаційної структури лікарні належить до компетенції головного лікаря.

В порушення вимог ст. ст. 3, 4 ЦПК України суд не зазначив, яким чином п. 1 наказу щодо скорочення 25 ліжок терапевтичного відділення №2 (смт. Мізоч) порушує права, свободи чи інтереси позивачів.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що спірний наказ підлягає до скасування, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року визнано протиправною та скасовано Постанову КМУ від 25 листопада 2015 року №1024. Крім того, суд виходив з того, що обраний позивачами співвідповідач по справі (головний лікар Здолбунівської ЦРЛ, який здійснює керівництво діяльності ЦРЛ, діє від її імені та у межах своєї компетенції видає накази) не порушує і не оспорює права, свободи чи інтереси позивачів, а тому є неналежним відповідачем.

З такими висновками погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 49 Конституції України держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров'я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.

Статтею 6 Основ законодавства України про охорону здоров'я надано більш ширше трактування права громадян України на охорону здоров'я. Зокрема, право на охорону здоров'я громадян передбачає надання їм кваліфікованої медико-санітарної допомоги, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендації і закладу охорони здоров'я, а також достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров'я і здоров'я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь.

Держава згідно з Конституцією України гарантує всім громадянам реалізацію їхніх прав у галузі охорони здоров'я, зокрема, шляхом створення розгалуженої мережі закладів охорони здоров'я та подання всім громадянам гарантованого рівня медико-санітарної допомоги в обсязі, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 статті 15 Основ законодавства України про охорону здоровя встановлено, що функції спеціально уповноважених органів державної виконавчої влади в адміністративно-територіальних одиницях України покладаються на відділ охорони здоров'я Ради Міністрів Республіки Крим та органи місцевої державної адміністрації.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» на державні адміністрації покладено обовязок по організації роботи медичних закладів по поданню допомоги населенню, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що наказом виконуючого обовязки головного лікаря Здолбунівської центральної районної лікарні від 21 жовтня 2016 року №149 "Про оптимізацію ліжкового фонду Здолбунівської центральної районної лікарні та скорочення ліжкового фонду терапевтичного відділення № 2 (смт. Мізоч)", скорочено 25 ліжок терапевтичного відділення № 2 (смт. Мізоч) та скорочено штатні одиниці терапевтичного відділення № 2 (смт. Мізоч) та адміністративно-господарського персоналу Здолбунівської ЦРЛ з 26 грудня 2016 року. (а.с. 181-182).

На підставі вказаного наказу виконуючим обовязки головного лікаря Здолбунівської центральної районної лікарні винесено наказ № 258-к від 25 жовтня 2016 року "Про попередження про вивільнення працівників у зв'язку з скороченням штатних одиниць Здолбунівської центральної районної лікарні" (а.с. 10).

Вбачається, що оспорюваний наказ видано на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2015 року №1024 "Про затвердження нормативу забезпечення стаціонарними лікарняними ліжками у розрахунку на 10 тис. населення", наказу Міністерства охорони здоровя України від 1 лютого 2016 року за № 51, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2016 за №269/28399 "Про затвердження Методики щодо забезпечення стаціонарними лікарняними ліжками у розрахунку на 10 тис. населення", розпорядження голови Рівненської обласної державної адміністрації від 25 березня 2016 року № 148 "Про заходи щодо оптимізації ліжкового фонду закладів охорони здоровя області" та листа голови Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області від 19 жовтня 2016 року № 3097/01-13/16.

Пунктом 1 вказаної постанови Кабінету Міністрів України затверджено граничний норматив забезпечення стаціонарними лікарняними ліжками у розрахунку на 10 тис. населення не більш як 60 ліжок.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року у справі №826/6046/16, постанову Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2015 року №1024 "Про затвердження нормативу забезпечення стаціонарними лікарняними ліжками у розрахунку на 10 тис. населення" визнано протиправною та скасовано.

Згідно роз'яснень Пленуму Вищого адміністративного суду України, наведених у пункті 10.2 постанови «Про судове рішення в адміністративній справі» № 7 від 20 травня 2013 року, скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача означає, що спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання, а приписами частини статті 19 Основного Закону передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наявність постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року свідчить про наявність правових підстав для зупинення процедури скорочення кількості лікарняних стаціонарних ліжок, яка на підставі розпорядчих документів власників закладів охорони здоров'я або уповноважених ними осіб, здійснювалася з посиланням на постанову КМУ №1024; відсутність правових підстав для подальшого застосування наказу Міністерства охорони здоров'я України №51 від 01 лютого 2016 року «Про затвердження Методики щодо забезпечення стаціонарними лікарняними ліжками у розрахунку на 10 тис. населення», прийнятого на виконання скасованої постанови №1024; наявність підстав для перегляду з метою відміни або скасування рішень, прийнятих на виконання постанови №1024.

За таких обставин, якщо керівником закладу прийнято рішення (наказ) про скорочення кількості ліжок у місцевих лікарнях, яке містить посилання на норми постанови №1024, таке рішення (наказ) має бути переглянуте з метою приведення у відповідність до вимог чинного законодавства або за власною ініціативою органу місцевого самоврядування, або за рішенням суду.

Колегія суддів вважає, що оскільки наказ виконуючого обовязки головного лікаря Здолбунівської центральної районної лікарні від 21 жовтня 2016 року № 149 "Про оптимізацію ліжкового фонду Здолбунівської центральної районної лікарні та скорочення ліжкового фонду терапевтичного відділення № 2 (смт. Мізоч)" було видано на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2015 року №1024 "Про затвердження нормативу забезпечення стаціонарними лікарняними ліжками у розрахунку на 10 тис. населення", яку згодом було визнано судом протиправною та скасовано, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку скасування оспорюваного наказу.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент винесення спірного наказу постанова КМУ від 25 листопада 2015 року №1024 була чинною і підлягала обов'язковому виконанню, не заслуговують на увагу, оскільки при скасуванні вказаної постанови як головної підстави для винесення оспорюваного наказу - він не може залишатись чинним.

Також, не свідчить про правомірність оспорюваного наказу виконуючого чинність наказу МЗС України від 01 лютого 2016 року №51 "Про затвердження Методики щодо забезпечення стаціонарними лікарняними ліжками у розрахунку на 10 тис. населення" та розпорядження голови Рівненської ОДА від 25 березня 2016 року №148.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно п. 4.11 статуту Здолбунівської ЦРЛ саме до компетенції головного лікаря віднесено питання визначення організаційної структури лікарні, а тому із скасуванням постанови КМУ від 25 листопада 2015 року №1024 правова підстава для існування спірного наказу не відпала, суперечать доводам скарги щодо обов'язкового виконання вказаної постанови.

Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують правильності висновків суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Здолбунівської центральної районної лікарні Рівненської області відхилити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 8 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: