Провадження № 2/161/4090/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гринь О.М.,

при секретарі Муригіній А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Другий відділ державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинської області, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинської області, публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», про звільнення майна з арешту,-

В С Т А Н О В И В :

ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Другий ВДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинської області, ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинської області, публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», про звільнення майна з арешту.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 11 жовтня 2006 року між АКБ «ОСОБА_2 Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №СМ-SMEA00/020/2006, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 100 000 доларів США. З метою забезпечення виконання зобовязань по вищевказаному крединому договору між АКБ «ОСОБА_2 Україна» та ОСОБА_1 11 жовтня 2006 року укладено договір іпотеки №РМ-SMEA00/024/2006, згідно умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: кафе та магазин продовольчих товарів, загальною площею 156,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Відродження, 51. 09 жовтня 2006 року АКБ «ОСОБА_2 Україна» змінив свою назву на ЗАТ «ОТП ОСОБА_2». 29 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП ОСОБА_2» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №СМ- SMEA00/046/2007, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит на загальну суму 120 000,00 доларів США. 30 серпня 2007 року згідно Договору про внесення змін №1 до Договору іпотеки №РМ-SMEA00/024/2006 сторони погодили, що іпотека забезпечує виконання зобовязання позичальника перед ЗАТ «ОТП ОСОБА_2» по двом кредитним договорам. 30 травня 2013 року між ПАТ «ОТП ОСОБА_2» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля та договір відступлення прав за Договором іпотеки. Згідно з вищевказаними договорами ПАТ «ОТП ОСОБА_2» відступило, а ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитними договорами укладеними з ОСОБА_1 та Договорами іпотеки.

ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», як іпотекодержатель, разом з іпотекодавцем, дійшли згоди щодо реалізації застовного майна і часткового погашення заборгованості за кредитними договорами, однак на вищевказане майно, що перебуває в іпотеці ТОВ «ОТП Факторинг Україна» наклено арешт.

Зазначено, що ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», як правонаступник ПАТ «ОТП ОСОБА_2» і іпотекодержатель нерухомого майна, має першочергове право на реалізацію предмету іпотеки в разі порушення основного зобовязання, відповідно до умов договору іпотеки на вибір іпотекодержателя провести реалізацію чи перевсти право власності на даний предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості по кредитним зобовязанням.

З огляду на наведене, просить звільнити з арешту нерухоме майно, а саме: кафе та магазин продовольчих товарів, загальною площею 156,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Відродження, 51 та належить на праві власності ОСОБА_1, на яке було накладено арешти за такими реєстраціними номерами обтяжень:

14856196 (спеціальний розділ), накладений старшим державним виконавцем відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 постановою №51292411 від 06 червня 2016 року;

9198531, накладений державним виконавцем Другого ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_4 постановою від 28 жовтня 2009 року;

10881792, накладений державним виконавцем Другого ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_5 постановою від 24 лютого 2011 року.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав в повному обсязі.

Представник третьої особи Другого ВДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинської області в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

Представник третьої особи ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинської області в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

Представник третьої особи ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №CM-SMEA00/020/2006. Відповідно до умов кредитного договору позичальник отримав кредит на загальну суму 100 000,00 доларів США (а.с.3-6).

З метою забезпечення виконання зобов`язань по вищезазначеному кредитному договору між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 11 жовтня 2006 року укладено договір іпотеки №РM-SMEA00/024/2006, згідно умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: кафе та магазин продовольчих товарів, загальною площею 156,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Відродження, 51 (а.с.11-14).

Відповідно до рішення позачергових Загальних Зборів Акціонерів від 09 жовтня 2006 року АКБ «Райффайзенбанк Україна» змінив свою назву на ЗАТ «ОТП ОСОБА_2», що підтверджується п.1 ст.1 Статуту ПАТ «ОТП ОСОБА_2» (а.с.30 зворот).

29 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП ОСОБА_2» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №CM-SMEA00/046/2007. Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредит на загальну суму 120 000,00 доларів США (а.с.7-10).

30 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП ОСОБА_2» та ОСОБА_1 укладено Договір про внесення змін №1 до Договору іпотеки №РM-SMEA00/024/2006 від 11.10.2006 року. Згідно даного договору сторони погодили, що іпотека забезпечує виконання зобовязання позичальника перед ЗАТ «ОТП ОСОБА_2» за двома кредитними договорами: №CM-SMEA00/020/2006 від 11.10.2006 року та №CM-SMEA00/046/2007 від 29.08.2007 року (а.с.15).

30 травня 2013 року між ПАТ «ОТП ОСОБА_2» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля.

30 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП ОСОБА_2» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» укладено договір відступлення прав за Договором іпотеки (а.с.20-21).

Згідно з вищевказаними договорами Публічне акціонерне товариство «ОТП ОСОБА_2» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитними договорами укладеними з ОСОБА_1 та Договорами іпотеки (а.с.16-19).

Таким чином, до позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в установленому законом порядку перейшли всі права кредитора за вищевказаними кредитним договором та договором іпотеки, укладеними між банком та відповідачем ОСОБА_1

Встановлено, що постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області Гриценя Г.Г. від 06 червня 2016 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення у виконавчому провадженні №51292411, стягував ПАТ КБ «Приватбанк».

Крім того, на майно боржника ОСОБА_1 накладено арешт головним державним виконавцем Другого ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_4 постановою про відкриття виконавчого провадження від 28 жовтня 2009 року, стягувач ПАТ КБ «Приватбанк», а також постановою державного виконавця Другого ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_5 від 24 лютого 2011 року про відкриття виконавчого провадження №24729757, стягувач ПАТ КБ «Приватбанк».

На підставі цих постанов відомості про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.6 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 11 червня 2009 року, за заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 01 січня 2011 року звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно п. 5 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 28 грудня 2015 року державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобовязання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності у боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Тобто законом встановлено спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 Цивільного кодексу України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу, позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Пунктом 6.4.1. укладеного між сторонами договору іпотеки від 11 жовтня 2006 року передбачено, що іпотекодержателю належить право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому законодавством України. Отже в іпотечному договорі міститься застереження про позасудовий спосіб захисту інтересів іпотекодержателя шляхом надання йому права продажу предмета іпотеки.

Сторони дійшли згоди щодо реалізації заставного майна у згаданий спосіб та погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується фактом не заперечення відповідачем щодо задоволення позову. Однак наявність арешту на спірне майно перешкоджає позивачу реалізувати своє право, оскільки обтяжене майно не підлягає відчуженню.

В інший спосіб, крім предявлення до суду вимоги про звільнення майна з-під арешту, позивач не може захистити своє право на продаж спірного майна.

У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

За таких обставин вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про звільнення з-під арешту спірного майна, є обґрунтованими.

Керуючись ст.ст.3, 11,60, 158,169, 212, 214-215,224-226 ЦПК України, ЗУ «Про іпотеку» , -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Звільнити з арешту нерухоме майно, а саме: кафе та магазин продовольчих товарів, загальною площею 156,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Відродження, 51 та належить на праві власності ОСОБА_1, на яке було накладено арешти за такими реєстраціними номерами обтяжень:

14856196 (спеціальний розділ), накладений старшим державним виконавцем відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 постановою №51292411 від 06 червня 2016 року;

9198531, накладений державним виконавцем Другого ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_4 постановою від 28 жовтня 2009 року;

10881792, накладений державним виконавцем Другого ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_5 постановою від 24 лютого 2011 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду О.М. Гринь