Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В. ,

при секретарі - Лупінос Я. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, за участю третьої особи - Одинадцятої київської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач пред'явила в суді позов до Київської міської ради, третя особа - Одинадцята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,0549, кадастровий номер: НОМЕР_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулась до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі заповіту.

Однак, позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з підстав того, що нею не було подано правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Позивач вказує, що правовстановлюючі документи, які вона має, не відповідають вимогам, адже не містять розмір часток власності.

За таких обставин позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,0549, кадастровий номер: НОМЕР_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

До початку судового засідання представник позивача подала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та проводити розгляд справи без її участі.

Київська міська рада не забезпечила явку свого представника в судове засідання. Про розгляд справи була повідомлена належним чином. Представник відповідача направив до суду пояснення за позовом, в яких просив розглянути справу за відсутності відповідача та прийняти судом рішення згідно норм чинного законодавства (а.с. 37-39).

Одинадцята київська державна нотаріальна контора свого права на участь у судовому засіданні не використала. Про розгляд справи третя особа була повідомлена належним чином. До суду направила заяву про розгляду справи без участі представника третьої особи (а.с. 53).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 (а.с. 91 з.в.).

28.09.2006р. ОСОБА_3 був складений заповіт, згідно якого все своє майно вона заповідає ОСОБА_1 (а.с. 106)

06.03.2009р. ОСОБА_1 звернулась до Четвертої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с. 91)

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0549 га, кадастровий номер: НОМЕР_2, є приватною власністю ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_3 (а.с. 99)

19.09.2016р. представник ОСОБА_1 звернулась до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 (а.с. 107)

Державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори 07.07.2016р. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з підстав того, що розмір частки у спільній власності спадкодавиці в Державному акті про право власності та витягу з Державного земельного кадастру не визначено (а.с. 102 з.в.).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 (а.с. 61 з.в.).

28.09.2006р. ОСОБА_2 був складений заповіт, згідно якого все своє майно вона заповідає ОСОБА_1 (а.с. 62)

07.12.2012р. ОСОБА_1 звернулась до Четвертої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 (а.с. 61)

Згідно Державного акта на право приватної власності на землю земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0549 га, є приватною власністю ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_3 (а.с. 71)

07.07.2016р. представник ОСОБА_1 звернулась до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 (а.с. 73)

Державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори 07.07.2016р. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з підстав того, що розмір частки у спільній власності спадкодавиці в Державному акті про право власності та витягу з Державного земельного кадастру не визначено (а.с. 73 з.в.).

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Як, передбачено ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Померлі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишили заповіти, якими все своє майно заповідали позивачеві - ОСОБА_1, а тому спадкування має здійснюватися за заповітом.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Стаття 1235 ЦК України вказує, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Стаття 1248 ЦК України встановлює, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Згідно зі ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи те, що позивач в іншій спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,0549, кадастровий номер: НОМЕР_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, п. 8, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, ст.ст. 1216, 1217, 1218 1222, 1296, 1297 ЦК України, та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, за участю третьої особи - Одинадцятої київської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,0549, кадастровий номер: НОМЕР_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Васильченко