№ 642/4448/16ц
№ 2/642/143/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2017 року м. Харків

Ленінський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Гримайло А. М.

за участю секретаря Сорокіній Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд регіональної філії «Південної залізниці», Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", ОСОБА_5 підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», Треті особи: Харківська міська рада, Головне територіальне управління юстиції у Харківській області про визнання права власності на квартиру, відновлення порушеного права власності на квартиру, визнання незаконними і недійсними правовстановлюючих документів на квартиру в частині субєктів права власності і виду права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд регіональної філії «Південної залізниці», Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", ОСОБА_5 підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», Треті особи: Харківська міська рада, Головне територіальне управління юстиції у Харківській області про відновлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 (раніше - Довгалівська) в м. Харкові, що існувало до порушення, визнання за ним права власності на вищезазначену квартиру, визнання частково незаконними та частково недійсними правовстановлюючих документів на квартиру, а саме: свідоцтва про право власності на житло та технічний паспорт квартиру АДРЕСА_1 (раніше - Довгалівська) в м. Харкові, виданих органом приватизації Харківської дистанції цивільних споруд Південної залізниці та зареєстрованих КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» в частині визначення субєктів права власності « та членів його сім'ї» та в частині визначення виду права власності «спільна (сумісна або часткова)».

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що з 1993 року він підвергався переслідуванням з боку агентства «ДЕЛЛА-Центр», які підбурювали проти нього всіх родичів та знайомих, ізолювали від інших осіб. Внаслідок політичних розбіжностей у поглядах його родичі під впливом «ДЕЛЛА-Центр» з метою отримання матеріальних благ, маючи вільний доступ до помешкання позивача за адресою: АДРЕСА_2, викрали докази проти агентства та таємно переоформили правовстановлюючі документи з ОСОБА_1 на когось з родини ОСОБА_1. З 27.03.2000 року позивач став єдиним власником вищезазначеної квартири. Однак зі слів сторонньої обізнаної особи йому стало відомо в 2001-2002 роках його родичами були замінені свідоцтво про право власності на квартиру та технічний паспорт підроблені, а також протягом 2005 2013 років таємно від нього до судів м. Харкова з метою позбавлення його права власності на квартиру його родичами подавалися позови, що були частково задоволені судами. Крім того, ОСОБА_2 надав Жовтневому районному суду м. Харкова відомості щодо свого місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Також особа повідомила, що його, ОСОБА_1 , родичами позбавлено права власності на частину належної позивачу квартири. В апеляційному суді Харківської області працівники суду йому ставили непрямі питання щодо причин присутності в суді, що було попередженням про порушення його прав на квартиру. З метою зясування наявності порушень прав він звертався до БТІ, де в інвентаризаційній справі виявив довідку про те, що він є головним співвласником квартири, хоча ОСОБА_1 є єдиним власником; а також звертався до відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно ХМУЮ, де розгляд заяви було зупинено внаслідок існування якогось судового рішення, що підтверджує наявність прихованих неправосудних судових рішень судів м. Харкова та апеляційних судів Харківської області щодо квартири АДРЕСА_3, що змусило позивача звернутися до суду із зазначеним позовом.

В судове засідання позивач зявився, позовні вимоги збільшив, просив відновити його право власності на квартиру АДРЕСА_1 (раніше - Довгалівська) в м. Харкові, що існувало до порушення; визнати за ним право власності на вищезазначену квартиру, визнати частково незаконними та частково недійсними правовстановлюючі документи на квартиру, а саме: свідоцтво про право власності на житло, яке посвідчує, що квартира АДРЕСА_1 (раніше - Довгалівська) в м. Харкові дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_1 та членам його сім'ї, та технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 (раніше - Довгалівська) в м. Харкові, посімейного спільного заселення, що знаходиться у власності громадянина ОСОБА_1 на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності, виданих 27 березня 2000 року органом приватизації Харківської дистанції цивільних споруд Південної залізниці (юридична адреса: м. Харків, вул. М. Конарєва (раніше Червоноармійська), 7) та зареєстрованих ОСОБА_5 підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № В-54259 в частині визначення субєктів права власності «та членів його сім'ї» та в частині визначення виду права власності «спільна (сумісна або часткова)», «посімейного спільного заселення»; уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні доводам позовної заяви.

Відповідачі ОСОБА_3 в судове засідання зявився. Проти позову не заперечував та просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд регіональної філії «Південної залізниці», Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в судове засідання зявився. Проти позову заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_5 підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання зявився. Проти позову заперечував.

Представник третьої особи Головне територіальне управління юстиції у Харківській області в судове за сідання зявився. Проти позову заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився. Про слухання справи повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи Харківської міської ради, в судове засідання не зявився. Про слухання справи повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з паспорту громадянина України № СТ397972, виданий 23.04.2014 року Ленінським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України у Харківській області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (Довгалівська), 28-А, кв. 46. (а.с. 24).

Згідно акту обстеження житлових умов в квартирі АДРЕСА_3 проживали ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_1 (а. с. 25).

З довідки Міського бюро технічної інвентаризації від 15.02.1999 р. № 543 та зобовязання вбачається, що ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2 займалися оформленням ордерів на заселення житлової площі та зобовязалися після отримання житлової площі за адресою: АДРЕСА_4, звільнити та виписатися з квартири АДРЕСА_3; за адресою залишився проживати ОСОБА_1 (а. с. 26-27).

Зі свідоцтва про смерть 1-ВЛ № 401729 від 28.05.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, вбачається, що ОСОБА_6 померла 28 травня 2013 року. (а. с. 38).

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.03.2000 року Харківською дистанцією цивільних споруд Південної залізниці, технічного паспорту та договору про участь у витратах на утримання будинку та будинкової території, довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні та забезпеченість житловою площею від 09.10.2015 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 (а. с. 39-42, 46).

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 04.05.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2 продали належну їм квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_5. (а. с. 44).

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 18.05.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_2 купили 31/100 частину житлового будинку, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Мурманська, буд. 32. (а. с. 45).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 12.11.2015 року зупинено розгляд заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, на квартиру № 46 за адресою: м. Харків, вул. Довгалівська, буд. 28-А, у звязку з направленням запиту до Харківської міської ради (а. с. 50-52).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.01.2016 року власником 2-кімнатної квартири АДРЕСА_6 є ОСОБА_1 (а. с. 53).

21.07.2015 року державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори скасована довіреність ОСОБА_1 від 29.07.2005 року (а. с. 54-55).

Згідно матеріалам інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_7 власником квартири є ОСОБА_1 (а.с. 58-86).

Як вбачається з довідки Комунального підприємства «Жилкомсервіс» дільниця № 26 від 26.07.2016 року ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4; та є власником вищезазначеної приватизованої квартири (а. с. 144).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиному реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 26.07.2016 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_8 (т. д. 1, а. с. 165-166).

З відповіді Ленінського районного суду м. Харкова від 21.01.2016 року на інформаційний запит вбачається, що згідно алфавітного покажчика справ суду за період з 2000 по 2008 р.р., актів прийому передачі справ до архіву за період з 2009-2010 р.р., автоматизованої системи документообігу суду за період з 2011 по 11.01.2016 р. р. серед зареєстрованих учасників процесу по цивільним справам про визнання права власності: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_1 не значаться; в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова цивільних справ про визнання права власності а участі вищевказаних осіб в період з 2000 року по 11 січня 2016 року не перебувало. (т. с. 2, а. с. 79-87).

З відповіді Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.01.2016 року на інформаційний запит вбачається, що з 2000 по 11.01.2016 р.р. в провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільних справ про визнання права власності за участі вищевказаних не перебувало. (т. с. 2, а. с. 91-97).

З відповіді апеляційного суду Харківської області від 14.01.2016 року на інформаційний запит вбачається, що за період з 27.03.2000 по 13.01.2016 р.р. цивільні справи, предметом спору яких є право власності на квартиру АДРЕСА_6 та в яких сторонами є ОСОБА_3, ОСОБА_6 надія Іванівна, ОСОБА_2, ОСОБА_1 з апеляційними скаргами будь-кого із сторін, з Ленінського районного суду м. Харкова та/або з Жовтневого районного суду м. Харкова на розгляд до апеляційного суду Харківської області не надходили. (т. с. 2, а. с. 101-107).

Згідно відповіді Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2016 року на інформаційний запит станом на 12.02.2016 року в провадженні суду не перебуває жодної адміністративної справи, в якій стороною чи представниками сторін були ОСОБА_3, ОСОБА_6 надія Іванівна, ОСОБА_2, ОСОБА_1 з предметом позову щодо анулювання чи скасування права власності на квартиру АДРЕСА_6 або правовстановлюючих документів на зазначену квартиру (т. с. 2, а. с. 113-116).

Згідно відповіді Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2016 року на інформаційний запит станом на 08.02.2016 року в провадженні суду не перебувало жодної адміністративної справи за участю сторін, зазначених у зверненні. (т. с. 2, а. с. 122).

В силу вимог ст. 60 ЦПК України сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається зі ст. 8 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на ефективне відновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення його основних прав, наданих їй конституцією або законом.

В силу ст. 17 Загальної декларації прав людини кожна людина має право володіти майном як одноосібно, так і спільно з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності

інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частина 2 статті 15 ЦК України встановлює, що одним із засобів захисту цивільного права є його визнання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зі ст. 325 ЦК України вбачається, що суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі:

1) відчуження власником свого майна;

2) відмови власника від права власності;

3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі;

4) знищення майна;

5) викупу пам'яток культурної спадщини;

6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону;

8) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника;

9) реквізиції;

10) конфіскації;

11) припинення юридичної особи чи смерті власника.

Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Згідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності . Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

В силу ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту оспорювання чи порушення його права власності на квартиру з боку будь-якої фізичної та/або юридичної особи, в той час як позивачем особисто надані суду письмові докази, що підтверджують наявність в нього права власності на спірну квартиру в цілому, а обґрунтування позовних вимог базується на припущеннях позивача, які не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 118, 119, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 8, 17 Загальної декларації прав людини, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 321, 325, 328, 346, 355, 356, 368, 386, 392, 393 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд регіональної філії «Південної залізниці» Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця, ОСОБА_5 підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», Треті особи: Харківська міська рада, Головне територіальне управління юстиції у Харківській області про визнання права власності на квартиру, відновлення порушеного права власності на квартиру, визнання незаконними і недійсними правовстановлюючих документів на квартиру в частині субєктів права власності і виду права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції в 10-денний строк з моменту його проголошення, або у разі проголошення рішення за відсутності осіб, що беруть участь у справі, протягом 10 днів з моменту отримання його копії.

Суддя А.М. Гримайло