Головуючий суду 1 інстанції - Тесленко І.О.
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 414/892/17
Провадження № 22ц/782/595/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів Коновалової В.А., Яреська А.В.,

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 06 червня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації,

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що на початку серпня 2016 року відповідач ОСОБА_3 звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої останнім внаслідок затоплення її квартири, у сумі 38000 грн. Рішенням суду від 25.01.2017 року, яке набрало чинності 21.03.2017 року, у задоволенні позову було відмовлено у зв'язку з необґрунтованістю. Зроблені судом висновки про відсутність доказів завдання неправомірними діями ОСОБА_2 майнової шкоди ОСОБА_3, визнання останньою тих обставин, що її квартиру підтоплював колишній власник квартири, свідчать про те, що всі звинувачення ОСОБА_3 на адресу позивача було завідомо неправдивою вигадкою відповідача. Ці неправдиві відомості, що порочать позивача і принижують його честь і гідність, відповідач повідомила громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, а потім запросила їх свідчити проти нього в суді під час розгляду справи.

Крім того, 21 вересня 2016 року комісія міськвиконкому у складі першого заступника Кремінського міського голови ОСОБА_7, головного спеціаліста відділу ЖКГ ОСОБА_8, інспектора з благоустрою ОСОБА_9, за участю ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_10 обстежувала квартиру позивача на факт підтоплення з квартири відповідача, і в процесі цього обстеження ОСОБА_3 неодноразово обмовляла позивача, називаючи дурнем і ненормальним, і вказуючи на нього, крутила пальцем у скроні своєї голови. Очевидцями цих подій були також брат позивача ОСОБА_11 і дружина позивача ОСОБА_12 Брутально висловлюючись про позивача та вчиняючи непристойні жести, відповідач тим самим принижувала честь і гідність позивача.

Оскільки позивач ОСОБА_2 не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, нарколога і невропатолога, що підтверджено матеріалами цивільної справи про затоплення, цей факт свідчить про те, що і в цьому випадку ОСОБА_3 поширювала неправдиві і образливі відомості про позивача і їх невідповідність дійсності також була для неї очевидна.

Внаслідок бездоказових і безпідставних, наклепницьких і образливих звинувачень і дій ОСОБА_3 позивач був змушений марнувати свій час на збір доказів, написання заяв, клопотань, заперечень і пояснень, підготовку до судових засідань і судові засідання, а також витрачати свої кошти на виготовлення ксерокопій, купівлю паперу, конвертів, поїздки до апеляційного суду в м. Сєвєродонецьк та інше, що в підсумку завдало йому збитків у розмірі 326,76 грн.

Як наслідок вищезазначених подій у позивача на тривалий час, який продовжується і надалі, зруйнований звичайний спосіб життя, порушено сон, а також це негативно вплинуло на його моральний і фізичний стан, тому 28.11.2016 року він звертався до лікарні, де у нього було виявлено високий тиск і призначено лікування, а також звертався до лікаря-офтальмолога з приводу скарг на біль в очах. На ліки і медичні послуги він витратив 1050,18 грн.

Своїми діями ОСОБА_3 нашкодила репутації позивача за місцем проживання, чим йому завдано також і моральну шкоду, яку він оцінює в 10000 грн.

Просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь у відшкодування суми заподіяних збитків 1376,94 грн., моральну шкоду 10000 грн., судові витрати 640,00 грн., а всього 12016,94 грн.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 06 червня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням та посилаючись на неправильне визначення судом правовідносин відповідно до встановлених судом обставин, порушення судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, позивач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_3 на його користь моральну шкоду, яка полягає у приниженні його гідності і честі, визначивши розмір грошового відшкодування моральної шкоди на підставі положень ст. 23 ЦК України, а також стягнути з ОСОБА_3 на його користь витрати на лікування у розмірі, згідно висновку суду щодо їх доведеності. Відмову у відшкодуванні витрат у розмірі 326,76 залишити без змін.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та пояснив, що судом не взято до уваги, що підставою для теперішнього позову стало зведення відповідачем наклепу на позивача перед ОСОБА_13 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і неправочинних дій ОСОБА_3 в квартирі позивача 21 вересня 2016 року, внаслідок чого у позивача на тривалий час, який продовжується і надалі, зруйнований звичний спосіб життя, порушений сон, а також це негативно вплинуло на його моральний і фізичний стан, і він змушений був звернутися до лікарні, а потім лікуватися, витративши на ліки і медичні послуги згідно чеків 1050,18 грн.

Представник відповідача ОСОБА_14 скаргу не визнав та пояснив, що дії відповідача, яка є інвалідом, 21.09.2016 року стали наслідком її знервування внаслідок затоплення. Свідків образ позивача, крім його брата, немає. Звертаючись до суду та притягаючи вказаних позивачем осіб у якості свідків, відповідач ОСОБА_3 реалізувала своє конституційне право на звернення до суду за захистом порушених прав з наданням суду відповідних доказів, оскільки вважала, що затоплення її квартири зверху мало місце з вини позивача.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

За змістом ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст.ст. 269, 277 ЦК України кожному гарантується право на захист честі, гідності та ділової репутації, а також спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Положеннями ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до вимог ст. 297 ЦК України фізична особа має право звернутися до

суду з позовом про захист її гідності і честі.

Верховний Суд України роз'яснив в п.п. 15, 18 Постанови Пленуму №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

При розгляді справ про захист честі, гідності, ділової репутації судом на підставі доказів, поряд з іншим, повинно бути перевірено чи не містить поширена інформація оціночних суджень. Так, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною законодавства України.

Суди при вирішенні справ повинні ретельно досліджувати суть висловленого, і у разі, якщо особа висловила не оціночні судження, а факти про події, необхідно вказувати у рішенні, що суд не визнає поширену інформацію оціночними судженнями, оскільки в ній містяться фактичні дані про особу.

Крім того, як Верховний Суд України, так і Європейський суд з прав людини, підкреслюють, що оціночні судження можуть носити не тільки позитивне забарвлення, але можуть бути і такими, що негативно сприймаються особою. Так, зокрема у Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року вказано, що критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Однак якщо при цьому допускаються образа чи порушення інших захищених законом прав особи (розголошення без її згоди конфіденційної інформації, втручання у приватне життя тощо), то це може тягти за собою відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що дійсно Кремінським районним судом Луганської області розглядалась цивільна справа №414/1384/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоді, завданої внаслідок затоплення квартири ОСОБА_3 АДРЕСА_1, поверхом вище якої мешкає власник квартири №38 ОСОБА_2.

Рішенням суду від 25 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 21 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено у зв'язку із недоведеністю належними і допустимими доказами факту неналежного виконання ОСОБА_2 своїх обов'язків як власника квартири щодо належного утримання системи водопостачання та водовідведення, що стало причиною затоплення квартири позивача по справі ОСОБА_3, та його вини в завданні збитків останній (а.с. 9-10, 11-14).

Вимоги про відшкодування завданої відповідачем поширенням неправдивої інформації про вину позивача в затопленні своєї квартири сусідам ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і наступне запрошення відповідачем у якості свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_6 для свідчень в суді проти позивача в силу вищевказаних вимог закону та у розумінні положень Конституції України не можна вважати поширенням недостовірної інформації з огляду на вимоги ст. 277 ЦК України, тому не знаходять свого підтвердження обставини, зазначені у позовних вимогах ОСОБА_2 у порядку, передбаченому вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, завданої поширенням відповідачем недостовірної інформації за вказаним фактом, суд хоча і припустився помилки і вдався до оцінки діям відповідача щодо реалізації свого права на захист у судовому порядку, складовою якої є і притягнення до участі у справі у якості свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_6, яким відповідач повідомила про затоплення своєї квартири позивачем, але зробив правильний по суті висновок щодо необґрунтованості позову.

Наведене слід вважати оціночним судженням відповідача, яка мешкає поверхом нижче позивача, і за умови затоплення своєї квартири, висказуючи свою думку, презюмувала у цьому вину останнього, що і намагалася довести в суді, в тому разі і за допомогою свідчень вказаних свідків.

Таким чином, факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу за вказаними подіями є недоведеним, а доводи апеляційної скарги в цій частині правильних по суті висновків суду не спростовують.

Щодо доводів апеляційної скарги про ненадання судом будь-якої правової оцінки діянням відповідача в його квартирі 21 вересня 2016 року, то колегія суддів зауважує наступне.

Матеріалами справи підтверджено і сторонами не заперечується, що між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 виникла конфліктна ситуація з приводу затоплення квартири останньої, в чому та вважає винним позивача і з приводу чого вона зверталася до комісії з метою отримання акту, а також - до суду з позовом.

В обґрунтування свого позову в цій частині позивач посилався на показання свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_11, які пояснили в судовому засіданні: перша як член комісії по складенню акту 21.09.2016 року, що ОСОБА_3 була збуджена, називала позивача неадекватним, а другий свідок є братом позивача і пояснив, що ОСОБА_3 21.09.2016 року небгрунтовано звинувачувала його брата у затопленні своєї квартири, назвала його дурнем та крутила пальцем у скроні в присутності членів комісії.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Аналіз наведеного дає змогу дійти висновку про можливість покладення обов'язку відшкодування моральної шкоди, а не прямо визначений обов'язок.

За таких умов слід взяти до уваги, що відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Вказана моральна шкода підлягає доведенню на загальних підставах.

До того ж, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України); і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 10 ЦПК України).

Обираючи такий спосіб захисту як стягнення моральної шкоди, завданої розповсюдженням недостовірної інформації в образливій формі, позивач в обґрунтування наведеного посилається на те, що своїми діями ОСОБА_3 нашкодила його репутації за місцем проживання, було зруйновано його звичний спосіб життя, він хворів.

За загальним правилом цивільна відповідальність за завдану майнову чи моральну шкоду настає за наявності чотирьох складових: неправомірності дій заподіювача шкоди, негативного наслідку таких дій (шкоди), причинного зв'язку між діями заподіювача шкоди та завданою шкодою, а також вини особи, яка завдала шкоду.

Позивачем не доведено жодним чином завдання йому моральної шкоди внаслідок дій відповідача щодо нього під час складення акту 21 вересня 2016 року, не доведено причинний зв'язок між його хворобами та зверненнями до лікарів 28 листопада 2016 року та 13 лютого 2017 року, на що витрачено 1050,18 грн. із діями відповідача ОСОБА_3, не надано доказів зруйнування його звичного способу життя, як не надано доказів завдання шкоди його репутації за місцем проживання формою висловленого відповідачем під час конфліктної ситуації внаслідок затоплення і складення акту.

За таких умов висновок суду про відмову у задоволенні позову в цій частині є також обґрунтованим.

Оскільки вимоги про стягнення майнової шкоди є похідними від задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, то в їх задоволення суд відмовив також обґрунтовано.

Крім того, відповідачем рішення суду в частині відмови у стягненні 326,76 грн. збитків не ставиться під сумнів.

Відповідно до частини 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: