Справа №538/1374/16-ц
Провадження по справі №2/538/189/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року Лохвицький районний суд Полтавської області

У складі: головуючого-судді Бондарь В.А.

при секретарі Дробот О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину гаражу, -

В с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину гаражу і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 08.06.1975 року між нею та покійним чоловіком ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 був укладений шлюб. 28.01.2008 року шлюб було розірвано. За період шлюбу між нею та померлим ОСОБА_4 був побудований за спільні кошти гараж. Вважає, що це спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, і вона має право на ? частину цього нерухомого майна, але її право не визнається сином ОСОБА_3, відповідачем по справі, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду за порушенням своїх прав та просить суд визнати за нею право власності на ? частину гаражу.

У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі. Пояснила, що вона будучи у шлюбі разом з чоловіком побудувала цей гараж, не дивлячись на те, що вони з чоловіком розірвали шлюб, при розірванні шлюбу вона не скористувалася правом про поділ спільного майна, оскільки вважала, що право власності зареєстровано за нею та чоловіком у рівних частках. Зазначила, що у шлюбі з померлим чоловіком ОСОБА_4 вона перебувала 32 роки і має право на ? частину спільного майна подружжя. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 вона не зверталася, посилаючись на вищезазначені показання. Просить суд визнати за нею право власності на ? частину гаражу, оскільки це майно набуте подружжям за час шлюбу.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги визнала у повному обсязі, пояснила, що її мати, позивачка по справі ОСОБА_1 має право на ? частину гаражу, оскільки вона дійсно будувала цей гараж разом з померлим батьком у період шлюбу. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, пояснив, що його мати, позивачка по справі - ОСОБА_1 розірвала шлюб з батьком у 2008 році, вона мала право звернутися до суду із позовом про поділ майна подружжя, але цим не скористалася. Зазначив, що на даний час сплив строк позовної давності, а саме 10 років і вона не має право на спадкове майно після смерті батька. Крім того, вважає, що потрібно звертатися до суду з вимогами про поділ спільного майна подружжя та визнання за позивачкою усього майна придбаного під час шлюбу. Просить суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Так, судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу від 08.06.1975 року, виданого Лохвицьким райвідділом ЗАГСу Полтавської області, актовий запис № 60 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) був укладений шлюб (а.с.8).

Як убачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 15.01.2013 року, виданого ВДРАЦС Лохвицького районного управління юстиції, актовий запис № 19, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано 28.01.2008 року (а.с.70).

Згідно копії свідоцтва про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_1, виданого ВДРАЦС Лохвицького районного управління юстиції, актовий запис № 35, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями є відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В судовому засіданні встановлено, що у Першій Лохвицькій державній нотаріальній конторі після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, 07.06.2016 року заведена спадкова справа за № 204/2016 року. З заявами про прийняття спадщини звернулися син спадкодавця - ОСОБА_3 та дочка - ОСОБА_2 Заповіт спадкодавцем не посвідчувався. 27.01.2017 року державним нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори були видані свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку розміром 2,7077 га, розташованої на території Харківецької сільської ради Лохвицького району на користь сина спадкодавця - ОСОБА_3 та дочки -ОСОБА_2, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру та Реєстру заповітів № 50170542 від 06.12.2017 року.

Позивачка ОСОБА_1 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого колишнього чоловіка ОСОБА_4 не зверталася.

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.12.2004 року померлому ОСОБА_4 належав на праві приватної власності гараж в АДРЕСА_1, зареєстрованого у КП «Лубенське міжрайонне БТІ», 23.12.2004 року номер витягу 5984836 (а.с.5,6,7).

У судовому засіданні встановлено, що дійсно в період шлюбу подружжя Апостол побудували цей гараж, і це не заперечувалося сторонами.

Посилання відповідача ОСОБА_3 щодо спливу строку позовної давності позивачкою для звернення до суду, суд не приймає до уваги з наступних підстав.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічні норми були передбачені статтею 22 КпШС України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, зокрема, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Час оформлення права власності на майно не впливає на право одного з подружжя на частину майна, придбаного у період шлюбу.

Згідно зі статтею 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічним чином питання початку перебігу позовної давності визначені і в статті 261 ЦК України, згідно якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Частиною третьою статі 29 КпШС України передбачалося, що для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Згідно зі статтею 11 КпШС України у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічний порядок обчислення перебігу позовної давності визначено й частиною другою статті 72 СК України.

Вирішуючи питання перебігу позовної давності, суд враховує, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Згідно п.15, п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику

застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС чи з дати набрання рішенням суду законної сили, а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до вимог Сімейного Кодексу України, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 14, 57, 60, 208, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 11, 22, 29 КпШС України, ст. ст. 72, 76 ЦК УРСР, ст. ст. 60, 69, 72 СК України, ст. ст.261, 325, 368 ЦК України ( в редакції 2004 року), Постановою Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд -

В и р і ш и в:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частку гаражу задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину гаражу - Б, б? - прибудова, б - погріб, загальною площею 30,8 м?, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: В.А. Бондарь