справа № 156/41/17
Номер провадження: 2/156/96/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Нєвєрова І. М.,

за участю секретаря Салатюк Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Старопорицької сільської ради Іваничівського району Волинської області, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування ,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на земельну ділянку у порядку спадкування, мотивуючи тим, що станом на 15 квітня 1991 року господарство ОСОБА_3 було колгоспним двором, де проживало двоє його членів: дід позивача - ОСОБА_3 та баба - ОСОБА_4.

Оскільки, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, і право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, а розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних, то частки членів колгоспного двору були рівними і складали по 1/2 частки будинку.

ОСОБА_3 належав житловий будинок № 6 по вул. Набережній в с. Клопочин Іваничівського району Волинської області.

09 березня 1994 року ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до якого все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповів своєму сину - ОСОБА_5.

12 лютого 1995 року ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частки житлового будинку за заповітом. Однак, із заявою про прийняття спадщини батько позивача до нотаріуса у встановлений законом строк не звернувся. Оскільки, на момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 батько позивача не проживав з ним за однією адресою, то згідно закону ОСОБА_5 вважається таким, що не прийняв спадщину.

29 квітня 2007 року батько позивача ОСОБА_5 помер. На час його смерті позивач проживав разом з ним за однією адресою. При житті ОСОБА_5 своїх спадкових справ належним чином не оформив.

Після смерті діда - ОСОБА_3 та батька - ОСОБА_5 залишилась живою баба позивача - ОСОБА_4, яка прийняла спадщину після смерті чоловіка, шляхом спільного проживання, і у 2010 році звернулася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Однак 30 січня 2016 року ОСОБА_4 померла.

Таким чином, позивач залишився єдиним спадкоємцем, який успадкував житловий будинок, інших спадкоємців, які мали право на спадщину та звернулися з відповідними заявами про прийняття спадщини до Іваничівської нотаріальної контори не має.

З метою отримати право власності на спадковий будинок було виготовлено у Волинському бюро технічної інвентаризації документацію на будинок. Однак, Іваничівська державна нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у нього відсутній правовстановлюючий документ про право власності на спадковий будинок.

На підставі викладеного позивач просить визнати за ним у порядку спадкування за правом представлення право власності на житловий будинок № 6 по вулиці Набережній в селі Клопочин Іваничівського району Волинської області після смерті ОСОБА_4, яка померла 30 січня 2016 року.

Сторони в судове засідання не зявилися.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, позов просить задовольнити.

Від відповідача ОСОБА_2 також надійшла заява, у якій просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує щодо їх задоволення.

Від в.о. старости Павлівської сільської ради ОСОБА_6 також надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 Цивільно-процесуального кодексу України - особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Випадки відкладення розгляду справи, передбачені ст. 169 Цивільно-процесуального кодексу України, відсутні. Тому, суд приходить до висновку, про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що станом на 15 квітня 1991 року господарство ОСОБА_3 було колгоспним двором, де проживало двоє його членів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується довідкою Старопорицької сільської ради Іваничівського району Волинської області № 464 від 13.12.2016 року (а.с.10).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №15 (v0015700-98) від 25.05.1998р.) до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, частки членів колгоспного двору були рівними і складали по 1/2 частки будинку.

Відповідно до довідки Старопорицької сільської ради № 273 від 11.07.2016 року за ОСОБА_3 значиться житловий будинок № 6 по вул. Набережній в с. Клопочин Іваничівського району Волинської області (а.с.11).

09 березня 1994 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений 09.03.1994 року секретарем виконкому Старопорицької сільської ради народних депутатів Іваничівського району Волинської області ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 2, відповідно до якого все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповів своєму сину ОСОБА_5 (а.с.6).

12 лютого 1995 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕГ № 269753 (а.с.7).

Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частки житлового будинку за заповітом. Однак, із заявою про прийняття спадщини спадкоємець за заповітом - ОСОБА_5 до нотаріуса у встановлений законом строк не звернувся. Так, як на момент смерті спадкодавця ОСОБА_5 не проживав з ним за однією адресою, то згідно закону перший вважається таким, що не прийняв спадщину.

29 квітня 2007 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕГ № 038763 (а.с.8). На час смерті батька позивач проживав разом з ним за однією адресою. При житті ОСОБА_5 своїх спадкових справ належним чином не оформив.

Після смерті діда позивача - ОСОБА_3 та батька позивача - ОСОБА_5 залишилась баба позивача - ОСОБА_4, яка прийняла спадщину шляхом спільного проживання з ОСОБА_3 на час його смерті, і у 2010 році звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с.13).

30 січня 2016 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії серії 1-ЕГ № 131717 (а.с.9). За життя спадкодавець так і не оформила належним чином право власності на житловий будинок.

Згідно ст.1217 ЦК ...спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст.1222 ЦК України ...спадкоємцями за заповітом та за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини...

Згідно ст.1266 ЦК ...внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері,батькові, дідові, бабі, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Таким чином, позивач залишився єдиним спадкоємцем, так, як проживав разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини та фактично вступив у володіння спадковим майном. Інших спадкоємців, які б мали право на спадщину та звернулися з відповідними заявами про прийняття спадщини до Іваничівської нотаріальної контори не має.

З метою отримати право власності на спадковий будинок було виготовлено у Волинському бюро технічної інвентаризації документацію на будинок. Однак, Іваничівська державна нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у нього відсутній правовстановлюючий документ про право власності на спадковий будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.15).

Із відповіді Іваничівської державної нотаріальної контори № 267/01-16 від 15.03.2017 року та Інформаційної довідки зі спадкового реєстру вбачається, що спадкова справа до майна ОСОБА_5 в Іваничівській державній нотаріальній конторі не заводились.

Спадкова справа до майна ОСОБА_3 заведена в Іваничівській державній нотаріальній конторі під № 186/2010. Із вищевказаної спадкової справи вбачається, що спадщину після померлого прийняла дружина ОСОБА_4 шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем за однією адресою.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позивач набув право власності на житловий будинок шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем за однією адресою на день відкриття спадщини та фактично вступивши у володіння спадковим майном.

Керуючись ст. ст. 392, 1217, 1222, 1266, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212 - 215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами № 6 (шість) по вул. Набережна в с. Клопочин Іваничівського району Волинської області.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Іваничівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І. М. Нєвєров