УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про визнання договору позики недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним договір позики, оформлений розпискою від 11 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на суму 119 800,00 доларів США.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що 06 квітня 2015 року вона дізналася про укладення між її чоловіком ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вищевказаного договору позики та з'ясувала, що ОСОБА_5 кошти за договором не отримував, а розписку надав ОСОБА_6 під впливом фізичного та психічного тиску і погроз щодо застосування до нього вогнепальної зброї.

Посилаючись на те, що спірний договір укладений всупереч внутрішній волі чоловіка, у стані сильного душевного хвилювання під впливом насильства, та не був спрямований на реальне настання правових наслідків, а також за відсутності її згоди, як дружини, ОСОБА_4 просила задовольнити позов.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували покази свідків та висновок судової почеркознавчої експертизи від 12 березня 2016 року, відповідно до якого літерні та цифрові рукописні записи розписки від 11 грудня 2014 року та підпис від імені ОСОБА_5 - виконані самим ОСОБА_5, і діагностичних ознак, які б свідчили про виконання досліджуваних рукописних записів під впливом якихось збиваючих факторів, не виявлено (а. с. 188, т. 1), та виходили з того, що наявність заяви про вчинення кримінального правопорушення та внесення фактів, викладених у ній, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не може слугувати підтвердженням застосування фізичного чи психологічного тиску до ОСОБА_5 під час укладення ним договору позики з боку ОСОБА_6; при цьому судами вмотивовано враховано, що оспорюваний договір позики не стосується розпорядження майном, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і позивачем не доведено укладення цього договору в інтересах сім'ї, у зв'язку із чим суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович