Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 336/3692/17Головуючий у 1-й інстанції Карабак Л.Г.
Пр. № 22-ц/778/3688/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району (надалі УПСЗН ЗМР по Шевченківському району) про встановлення фактів, що мають юридичне значення

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом до суду в порядку цивільного судочинства (позовного провадження) (а.с.4).

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2017 року (а.с. 17) ОСОБА_2 відмовлено у відкритті провадження у цій цивільній справі за вищезазначеним позовом позивача.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судді суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 19-25) просила ухвалу судді суду першої інстанції скасувати та направити справу до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя для провадження розгляду справи.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с.28), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.30).

УПСЗН ЗМР по Шевченківському району подав апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу (а.с. 35-41).

У судове засідання 30 листопада 2017 року повідомлений належним чином апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи представник ОСОБА_2 за дорученням (а.с.5) ОСОБА_3 не зявилась, подала апеляційному суду електронною поштою заяву (а.с.43), в якій просила розглядати дану справу апеляційним судом без її участі.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 305 ч.2 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду ухвалила заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останньої за присутністю ОСОБА_2 та представника УПСЗН ЗМР по Шевченківському району за довіреністю (а.с.44) ОСОБА_4

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та представника УПСЗН ЗМР по Шевченківському району - ОСОБА_4, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_2 у відкритті провадження у цій справі за її вищезазначеним позовом, керувався ст.ст. 122, 208-210 ЦПК України та виходив із того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; оскільки: вимоги до субєктів владних повноважень розглядаються за правилами КАС України; вимоги про встановлення факту, який має юридичне значення, не можуть розглядатись разом із публічним спором, у цивільному позовному провадженні, є фактично засобом доказування вимог до субєкту владних повноважень в адміністративному провадженні; крім того, позивачка вже зверталась із заявою про встановлення вищезазначених фактів, які мають юридичне значення, та судом у відкритті провадження було відмовлено.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції - такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Так, встановлено, що ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с.1-4), в якому на підставі ст. 256 ЦПК України просила:

- встановити факт того, що правовий статус ОСОБА_5, який помер 02.08.2007 р., на період часу з 01.01.2006р. по 01.08.2007р. відповідав умовам, визначеним у ст. 6-2 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», а саме - колишній малолітній (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язень інших місць примусового тримання, визнаний інвалідами від загального захворювання відповідно Закону України «Про жертви нацистських переслідувань»;

- встановити факт того, що правовий статус ОСОБА_2, за період часу з 02.08.2007р. по 02.12.2015р. відповідав умовам, визначеним у ст.6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань».

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя вищезазначену позовну заяву позивача у цій справі було залишено без руху (а.с.7), оскільки остання не відповідає за своїм змістом вимогам ст. ст. 119 -120 ЦПК України, у тому числі позивачка звертається у позовному провадженні з вимогами про встановлення певних фактів, які мають юридичне значення, не заявляючи при цьому спору про право, позовних вимог до відповідача взагалі.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали судді суду першої інстанції ОСОБА_2 подала уточнений позов (а.с. 10-13), в якому вже просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача у ненаданні посвідчення у період часу з 01.01.2006р. по 01.08.2007р. ОСОБА_5 як особі, яка відповідно до Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" визнана таким, що належать до числа жертв нацистських переслідувань;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача у ненаданні посвідчення у період часу з 02.08.2007р. по 02.12.2015р. ОСОБА_2 як особі, яка відповідно до Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" визнана такою, що належать до числа дружин померлих жертв нацистських переслідувань;

- встановити факт того, що правовий статус ОСОБА_5, який помер 02.08.2007 р., на період часу з 01.01.2006р. по 01.08.2007р. відповідав умовам, визначеним у ст. 6-2 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», а саме - колишній малолітній (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язень інших місць примусового тримання, визнаний інвалідами від загального захворювання відповідно Закону України «Про жертви нацистських переслідувань»;

- встановити факт того, що правовий статус ОСОБА_2, за період часу з 02.08.2007р. по 02.12.2015р. відповідав умовам, визначеним у ст.6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань».

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2017 року (а.с. 17) ОСОБА_2 було правильно відмовлено у відкритті провадження у цій цивільній справі за вищезазначеним позовом позивача на підставі ст. 122 ч. 2 п. 1 ЦПК України.

Оскільки, в силу вимог ст. 122 ч. 2 п. 1 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивачем ОСОБА_2 у цій справі в порядку цивільного судочинства (позовного провадження) заявлено позовні вимоги до УПСЗН ЗМР по Шевченківському району, як субєкта владних повноважень, (про визнання протиправною бездіяльності відповідача у ненаданні посвідчення у період часу з 01.01.2006р. по 01.08.2007р. ОСОБА_5 як особі, яка відповідно до Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" визнана таким, що належать до числа жертв нацистських переслідувань; про визнання протиправною бездіяльності відповідача у ненаданні посвідчення у період часу з 02.08.2007р. по 02.12.2015р. ОСОБА_2 як особі, яка відповідно до Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" визнана такою, що належать до числа дружин померлих жертв нацистських переслідувань), які мають бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства.

А вимоги ОСОБА_2 про встановлення фактів, які мають юридичне значення, не можуть розглядатись разом із публічним спором, у цивільному судочинстві в порядку позовного провадження, а є фактично засобом доказування вимог до субєкту владних повноважень в адміністративному провадженні.

Крім того, за вимогами ОСОБА_2 про встановлення фактів, які мають юридичне значення, які раніше вже заявлялись ОСОБА_2 в порядку цивільного судочинства (окремого провадження), а саме: (про встановлення факту того, що правовий статус ОСОБА_5, який помер 02.08.2007 р., на період часу з 01.01.2006р. по 01.08.2007р. відповідав умовам, визначеним у ст. 6-2 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», а саме - колишній малолітній (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язень інших місць примусового тримання, визнаний інвалідами від загального захворювання відповідно Закону України «Про жертви нацистських переслідувань»; про встановлення факту того, що правовий статус ОСОБА_2, за період часу з 02.08.2007р. по 02.12.2015р. відповідав умовам, визначеним у ст.6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань») судом першої інстанції вже поставлялась ухвала Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2017 року у справі ЄУН № 336/3307/17 (копія ухвали суду першої інстанції взята апеляційним судом для долучення до матеріалів цієї справи із Єдиного державного реєстру судових рішень а.с. 45-46, та може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ст. 303 ч. 2 ЦПК України, на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України з метою повної та всебічної перевірки законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2Ф.).

Належні, допустимі докази того, що вищезазначена ухвала Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2017 року у справі ЄУН № 336/3307/17 не набрала законної сили 27.06.2017 року чи була скасована, у матеріалах цієї справи відсутні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції на час постановлення оскаржуємої ухвали у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Дійсно, ОСОБА_2 мала право в силу вимог ст. 3 ЦПК України на звернення до суду із вищезазначеним позовом у цій справі.

Оскільки, виключним правом ОСОБА_2 є право здійснювати захист свого права на свій розсуд (ст. 20 ЦК України).

Однак, в силу вимог ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб… у спосіб, визначений законами України.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або її зміни.

У разі відмови апеляційним судом ОСОБА_2 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу судді суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок УПСЗН ЗМР по Шевченківському району будь-яких понесених нею судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_2, як інвалід 2 групи, була звільнена від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду в силу вимог Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Разом із тим, колегія суддів апеляційного суду вважає за доцільне розяснити ОСОБА_2, що відмова у відкритті провадження у цій цивільній справі при вищевикладених обставинах, не перешкоджає їй вирішувати питання у подальшому у позасудовому порядку чи в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2017 року про відмову у відкритті провадження у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_6ОСОБА_7