Справа №718/1640/17
Провадження №2/718/618/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
30.11.2017 року Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого судді Мізюка В.М., секретаря Безушко М.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 міської ради Чернівецької області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_1 міської Чернівецької області, визнання недійсним договору купівлі-продажу та державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування запису в поземельній книзі,-
В липні 2017-11-30, року ПАТ «Українська залізниця» звернулося до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що під час проведення інвентаризації земель ДТГО «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту, виявлено, що частина земельної ділянки площею 0,0369 га смуги відведення залізниці на 84км+011м до 84км+248м, яка перебуває у власності ОСОБА_2, накладається на смугу відведення залізниці.
Представник позивача в судове засідання не зявився, однак надіслав до суду заяву в якій просить суд розгляди справу без представника ПАТ «Українська залізниця» позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 позову не визнав, вказуючи, що земельна ділянка передана «Укрсоубанку» в якості погашення заборгованості за кредитним договором, як іпотека.
Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не з`явився. На адресу суду повернулись рекомендовані листи з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Представник ОСОБА_1 міської ради Чернівецької області в судове засідання не зявився, однак подав заяву про невизнання позовних вимог та рпосив справ слухати без його участі.
Представник Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області в судове засідання не зявився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, повно зясувавши фактичні обставин на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Встановлено, що рішенням ОСОБА_1 міської ради Чернівецької області за № 44/3 від 15.03.2006 року земельну ділянку несільськогосподарського призначення, загальною площею 1,4106 га продано приватному підприємцю ОСОБА_3 На підставі даного рішень ОСОБА_3 17.03.2008 року видано Державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку (а.с.61,9).
27.03.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1,4106, цільове призначення для оптової торгівлі та складського господарства, серії ВКІ № 005683, зареєстрований за № 1222 (а.с.9).
На підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_4 09.04.2008 року виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 091458 площею 1,4106,цільове призначення для оптової торгівлі та складського господарства, що розташована по вул. Г.Сковороди,38В в м.Кіцмань,Чернівецької області.
При проведенні робіт з інвентаризації земель ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах м.Кіцмань Чернівецької області, було виявлено, що частина земельної ділянки площею 0,0369 га смуги відведення залізниці на 84км+011м до 84км+248м, яка перебуває у власності ОСОБА_2, накладається на смугу відведення залізниці.
Відповідно до ст.68 Земельного Кодексу України, ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту.
Гарантоване статтею 14 Конституції України право власності на землю може набуватися і реалізовуватися громадянами виключно відповідно до закону.
Згідно ст.371 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 року за № 1545-ХІІ "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України, на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і Законам України.
Ця правова норма також стосується статусу земельних ділянок у смугах відведення залізниць.
Положеннями ст.68 ЗК України, ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів залізничного транспорту.
Постановою Центрального виконавчого комітету СРСР № 58, Ради народних комісарів СРСР № 50 від 07.02.1933 року було затверджено Положення "Про землі, надані транспорту", відповідно до п. 4 якого до земель, наданих транспорту відносилися землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об'єктами залізничної інфраструктури.
Це положення набрало чинності та діяло на вказаних землях з 1939 року, на підставі Закону СРСР "Про включення Західної України у склад СРСР із возз'єднанням її із УРСР" від 01.11.1939 року, до набрання чинності постанови Ради Міністрів СРСР № 24 від 08.01.1981 року "Про затвердження Положення про землі надані транспорту".
Статтею 1 цього положення встановлено, що землями транспорту визнаються землі, надані підприємствам, установам і організаціям транспорту для здійснення покладених на них спеціальних задач. Розміри земельних ділянок, наданих для вказаних цілей визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації.
В подальшому, при зміні законодавства та введення інституту державних актів в Земельних Кодексах, вимоги щодо їх оформлення поширювалися тільки на нові земельні ділянки при їх відведенні та не вимагалося отримання актів на існуючі та наявні у користуванні землі.
Проте, всупереч зазначеному та існуючим нормам земельна ділянка смуги відведення Залізниці була передана у приватну власність ОСОБА_3, яка в подальшому продана ОСОБА_2, і яка передана «Укрсоцбанку» в якості іпотеки.
Відповідно до ч.2 ст.149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
Однак, вилучення ділянки у встановленому порядку у залізниці не проводилося. Крім того, залізниця, як суміжний користувач, не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі, погодження на вилучення земельної ділянки не надавала.
Відповідно до п. б) 4.4 ст.84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі під державними залізницями, а отже, ОСОБА_1 міська рада Чернівецької області не мала правових підстав виносити згадане рішення про передачу у власність даної земельної ділянки.
Те, що залізниця не втратила право землекористування на земельні ділянки, які їй було виділено при будівництві та облаштуванні залізничного полотна, обґрунтовується і наступними нормами законодавства.
Згідно п.5 постанови Верховної ради Української РСР № 562 від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування. Пунктом 6 постанови Верховної ради Української РСР «Про земельну реформу» (зі змінами та доповненнями) визначено, що землекористувачі повинні до 01.01.2008 року оформити право власності або право користування землею.
Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року у справі №5-рп/2005 щодо відповідності Конституції України(конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право користування, визнані неконституційними.

Таким чином, оформлення права постійного користування відповідно до норм Земельного кодексу України, на землі, які фактично перебувають у користуванні залізниці, не є обмеженими у часі.

Згідно п. 3 ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частина 1 ст.155 Земельного кодексу України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Отже, спірна земельна ділянка, що є смугою відведення залізниці, перебувала у державній власності, знаходилася у правомірному користуванні позивача і без вилучення її в установленому законом порядку, зміни її цільового призначення орган місцевого самоврядування не мав права розпоряджатися нею. З огляду на вказане, суд вважає, що рішення ОСОБА_1 міської ради № 44/3 від 15.03.2006 року в частині передачі земельної ділянки площею 0,0369 га є незаконним і підлягає скасуванню.

З укладенням договору купівлі-продажу Державний акт серії ЯД № 091352, виданий 17.03.2008 року на ім`я ОСОБА_3, втратив чинність.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.07.2015 року при розгляді справи № 6-319цс15, судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

За вищенаведених обставин, суд приходить до висновку щодо визнання незаконного та скасування рішення сесії ОСОБА_1 міської ради Чернівецької області № 44/3 від 15.03.2006 року, визнання недійним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 1,4106 для оптової торгівлі та складського господарства, серії ВКІ № 005683, зареєстрований за № 1222, та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 091458, виданого 09.04.2008 року на ім`я ОСОБА_2

При цьому, суд враховує, що і договір купівлі-продажу і Державний акт не можуть бути визнані незаконними та скасовані частково (в частині), тому підлягають скасуванню в повному обсязі.

Разом з тим, суд вважає безпідставними вимоги позивача про скасування записів в Поземельних книгах, оскільки інформація про зміну відомостей про земельну ділянку вноситься до Державного земельного кадастру відповідно до вимог, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр».

Відповідно до п. 60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ № 1051 від 17.10.2012 року, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.

Згідно п.2 ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.6,7 ст.9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність державного кадастрового реєстратора, пов'язану зі здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється.

Згідно ст.26 цього Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Як передбачено статтею 27 даного Закону, передбачає скасування державної реєстрації речових прав в разі винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до державного реєстру прав. Визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним є підставою для скасування його державної реєстрації.

За змістом вказаних норм, підстав для покладання на відділ Держгеокадастру обов'язку здійснити такі дії в судовому порядку немає. Заінтересована особа не позбавлена можливості звернутися до відповідних органів у порядку, передбаченому чинним законодавством, щодо скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та внесення змін до Державного земельного кадастру. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14 жовтня 2014 року, у справі № 3-150гс14, у подібних правовідносинах.

Виходячи із вищенаведеного, суду приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку кадастровий номер :01:003:0042 слід відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України у справі слід провести розподіл судових витрат відповідно до задоволених позовних вимог, та стягнути з відповідачів ОСОБА_1 міської ради Чернівецької області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» 3 200 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору по 1 066,6 гривень з кожного.

На підставі викладеного, ст.ст.16, 203, 215, 371 ЦК України, ст.ст.68, 83, 84, 152 Земельного кодексу України, ст.11 Закону України «Про транспорт», ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», ст.ст.9, 26, 27 Закону України «Про Державний земельний кадастр»,керуючись ст.ст. 10,11, 15, 30, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_1 міської ради Чернівецької області за № 44/3 від 15.03.2006 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку та продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення для обслуговування будівель та споруд (комерційна діяльність) по вул. Г.Сковороди,38В приватному підприємцю ОСОБА_3.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1,4106 для оптової торгівлі та складського господарства, кадастровий номер :01:003:0042, що розташована по вул. Г.Сковороди,38В в м.Кіцмань Чернівецької області, укладений 27.03.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, серії ВКІ № 005683, зареєстрований за № 1222.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,4106 для оптової торгівлі та складського господарства, що розташована по вул. Г.Сковороди,38В в м.Кіцмань Чернівецької області, серії ЯД № 091458, який виданий 09.04.2008 року на ім`я ОСОБА_2.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 міської ради Чернівецької області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» по 1 066,6 гривень з кожного у відшкодування витрат на оплату судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: