АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 640/7641/17 Головуючий суддя І інстанції Золотарьова Л. І.
Провадження № 22-ц/790/6535/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші справи позовного провадження
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді Яцини В.Б.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Харківського національного університету будівництва та архітектури на рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Харківського національного університету будівництва та архітектури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Міністерство освіти і науки України про стягнення заборгованості з виплати соціальної стипендії,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість з виплати стипендії, з урахуванням інфляційних втрат, за період навчання з червня 2014 року по грудень 2016 року включно, у розмірі 33701,68 грн., судовий збір у розмірі 640 грн.

В обґрунтування вимог посилається на те, що він у серпні 2013 року був зарахований до Харківського національного університету будівництва та архітектури на денну форму навчання, за рахунок коштів державного бюджету, поза конкурсом, на підставі статті 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці», як особа, батько якої має стаж роботи в підземних умовах більше 15 років. Факт наявності підземного стажу роботи його батька більше 15 років надавав йому право на отримання з вересня 2013 року соціальної стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до статті 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці». Однак, відповідач з червня 2014 року по грудень 2016 року виплачував йому лише академічну стипендію за успішне навчання, значно меншу за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб. А в червні 2014 року, з лютого 2015 року по червень 2015 року та з липня 2016 по грудень 2016 року відповідач не виплачував стипендію взагалі, не зважаючи на те, що стипендія, на яку він має право, є соціальною, була гарантована державою та на час спірних правовідносин не залежала від успішності навчання студента. Сума заборгованої соціальної стипендії, що складає різницю між сумою соціальної стипендії відповідно до статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (41 044,00 гривень) та сумою виплаченої стипендії (14 952,13 гривень), - 26 091,87 грн. Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008р., має вищу юридичну силу ніж Постанова КМУ від 12.07.2004р. № 882 «Порядку призначення і виплати стипендії», а невнесення відповідних змін до Постанови КМУ після прийняття Закону України не є підставою для порушення права на отримання стипендії у розмірі, встановленому Законом.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з Харківського національного університету будівництва та архітектури () на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, суму не нарахованої та невиплаченої соціальної стипендії у розмірі 26091 (двадцять шість тисяч девяносто одна) грн. 87 коп., інфляційні втрати 7609 (сім тисяч шістсот девять) грн. 81 коп.

Стягнуто з Харківського національного університету будівництва та архітектури () на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, судовий збір 640 (шістсот сорок) грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник Харківського національного університету будівництва та архітектури в апеляційній скарзі просить вказане рішення скасувати та закрити провадження по справі. Стягнути з позивача судові витрати.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та незаконним, при ухваленні якого не було досліджено і не надано належної оцінки наявним у справі доказам, порушено норми матеріального і процесуального права. Вказав, що доказів на підтвердження того, що обовязок виплати соціальної стипендії позивачеві саме Університетом, та що відповідач отримав з державного бюджету України грошові кошти на такі виплати, суду надано не було. Зауважили, що помилковим є висновок суду про те, що заборгованість з виплати соціальної стипендії утворилась з вини Університету. Послались на те, що Університет не має відношення до предмету спору.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 в серпні 2013 року зарахований до архітектурного факультету вищого навчального закладу IV рівня акредитації «Харківський національний університет будівництва та архітектури» на денну форму навчання, за рахунок коштів державного бюджету, поза конкурсом, на підставі статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», як особа, батько якої має стаж роботи в підземних умовах більше 15 років.

Відповідно до довідки Управління пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області від 26.06.2013 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на обліку з 06.01.2012 року як отримувач пенсії по 3 групі інвалідності від професійного захворювання. Загальний стаж ОСОБА_4 складає 21 р. 02 м. 23 дн., в тому числі стаж з повним робочим днем під землею під землею 17 р. 07 м. 24 дн.

Відповідно до свідоцтва про народження, ОСОБА_4 є батьком позивача ОСОБА_3

Як вбачається з довідок про доходи, позивачу було нарахована стипендія за: червень 2014 00 грн., з липня по жовтень 2014 по 730 грн., листопад 2014 757,01 грн., грудень 2014 775,26 грн.;

січень 2015 - 789,86 грн., лютий червень 2015 00 грн., липень вересень 2015 по 730 грн., жовтень 2015 920 грн., листопад грудень 2015 по 825 грн.;

січень червень 2016 по 825 грн., липень грудень 2016 00 грн.

Порядок призначення і виплати стипендій, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 р. N 882.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника відповідача, нарахування стипендії позивачу здійснювалось на підставі Порядку, затверджено постановою КМУ від 12.07.2004 р. N 882.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача, передбачені Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці», який має вищу юридичну силу, ніж підзаконний нормативно-правовий акт, а тому саме його положення підлягають застосуванню у разі, коли норми підзаконного акту суперечать нормам Закону, були порушені, а тому підлягають захисту.

Колегія судді погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про вищу освіту» від 17.01.2002 року N 2984-III (чинного на час вступу позивача до ВНЗ), держава гарантує надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством.

Аналогічне положення закріплене в ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року № 1556-VII.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 Закону України «Про вищу освіту» від 17.01.2002 року N2984-III (чинного на час вступу позивача до ВНЗ) студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 2, ч. 5 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року № 1556-VII, особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Розмір академічної та соціальної стипендій, порядок їх призначення і виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв'язанні соціально-побутових проблем шахтарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 року № 345-VI, шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Стаття 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» є спеціальною нормою, що визначає виключення із правил, щодо кола осіб, яким призначається спеціальна стипендія, в той час коли ч. 5 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» є загальною нормою і регулює відносини пов'язані з реалізацією права на стипендію взагалі.

Наведені у скарзі доводи представника відповідача щодо відсутності бюджетних асигнувань на виплату студентам стипендій у розмірі прожиткового мінімуму згідно зі ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», щодо неналежного відповідача у справі, необхідно відхилити, оскільки вказаною нормою виплата зазначених стипендій не поставлена в залежність від наявності на це коштів у бюджеті чи кошторисі навчального закладу, в якому навчається студент. Реалізація особою права, пов'язаного з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, про що вказано в Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України», а згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постановах від 01 червня 2016 року у справах №№ 6-929цс16, 6-1044цс16, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, то відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319, 323, 324, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Харківського національного університету будівництва та архітектури відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -