АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/3902/2017 Головуючий у 1-й інстанції: Лужецька О.Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Поливач Л.Д., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_1 , на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 21 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 29055,83 грн. матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля; 19081,62 грн. інфляційних втрат у зв»язку із простроченням строків повернення коштів; 1791,11 грн. процентів за простроченням строків виплати матеріального збитку; 3000 грн. витрат на правову допомогу та 551,20 грн. у рахунок відшкодування витрат на оплату суму судового збору.

Вимоги обґрунтовує тим, що 19 грудня 2013 року між ОСОБА_2 (орендодавець) та ОСОБА_3 (орендар) укладено Договір оренди легкового автомобіля, відповідно до умов якого орендар прийняв у тимчасове користування автомобіль Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1.

08 лютого 2014 року з вини ОСОБА_3 сталася ДТП, у якій пошкоджено зазначений автомобіль.

08 лютого 2014 року ОСОБА_3 складена розписка, в якій він зобов»язався відшкодувати витрати на ремонт автомобіля до кінця серпня 2014 року, а також сплатити 3600 грн. за простій автомобіля.

Вартість витрат на ремонт автомобіля склала 25455,83 грн., які ОСОБА_3 у строк не відшкодовано.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_3 29055,83 грн. (25455,83 грн. + 3600 грн.) матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля; 19081,62 грн. інфляційних втрат у зв»язку із простроченням строків повернення коштів та 1791,11 грн. 3% річних за простроченням строків виплати матеріального збитку відповідно до ст.625 ЦПК України; 3000 грн. витрат на правову допомогу та 551,20 грн. у рахунок відшкодування витрат на оплату суму судового збору.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 21 грудня 2016 року, з урахуванням ухвали від 07 березня 2017 року про виправлення описок, позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_3 25455, 83 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1378 грн. у рахунок відшкодування витрат на оплату суми судового збору.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про стягнення з ОСОБА_3 29055,83 грн. матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля; 19081,62 грн. інфляційних втрат у зв»язку із простроченням строків повернення коштів; 1791,11 грн. процентів за простроченням строків виплати матеріального збитку.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви та посилається на помилковість висновків суду щодо відсутності грошового зобов»язання та неможливості застосування ст.625 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала.

Відповідач в судове засідання не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності відповідача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 грудня 2013 року між ОСОБА_2 (орендодавець) та ОСОБА_3 (орендар) укладено Договір оренди легкового автомобіля , відповідно до умов якого орендар прийняв у тимчасове користування автомобіль Daewoo Lanosдержавний номер НОМЕР_1.

08 лютого 2014 року з вини ОСОБА_3, який керував автомобілем DaewooLanos державний номер НОМЕР_1, сталася ДТП, що призвела до механічних пошкоджень транспортного засобу. Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 21 березня 2014 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності у зв»язку із вказаною ДТП.

08 лютого 2014 року ОСОБА_3 складена розписка, в якій він зобов»язався відшкодувати витрати на ремонт автомобіля до кінця серпня 2014 року, а також сплатити 3600 грн. за простій автомобіля.

Відповідно до даних Договору заказ-наряд на роботи №61 від 08 лютого 2014 року та Акту виконаних робіт від 24 березня 2014 року, складених ПП ОСОБА_4, вартість витрат на ремонт автомобіля склала 25455,83 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги та відмовляючи у стягненні інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що вказана норма підлягає застосування у зобов»язаннях, в яких відбулась передача коштів у позику. Оскільки правовідносини сторін мають інший характер, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні цих позовних вимог. Судом також відмовлено у стягненні 3600 грн. з підстав безпідставності таких вимог.

Рішення суду в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу не оскаржується, а тому колегія суддів, виходячи з наданих повноважень не перевіряє висновки суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.

Відповідно до ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як убачається з Договору оренди легкового автомобіля він нотаріально не посвідчений, дійсним у встановленому законом порядку не визнавався, а відтак відповідно до закону є нікчемний та визначені ним умови не можуть бути взяті до уваги при вирішенні справи.

Разом з тим, відповідно до обставин справи, автомобілем з дозволу власника користувався відповідач ОСОБА_3 Відтак, на ОСОБА_3, як на особу, яка заподіяла шкоду, покладається обов»язок її відшкодувати у розмірі фактичних витрат (ст.1166 ЦК України). ОСОБА_3 такого обов»язку не заперечив та на підтвердження цього склав розписку із зазначенням строків такого виконання.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 25455,83 грн. у рахунок відшкодування матеріальних збитків внаслідок пошкодження автомобіля.

Доводи апеляційної скарги в частині застосування до цих правовідносин вимог ст.625 ЦК України відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів зазначає, що наслідки прострочення боржником грошового зобов»язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних страт кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід також зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, відтак на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами.

Таким чином, дія ч.2 ст.625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди, та суд вірно ухвалив рішення про стягнення суми 25455,83 грн. без застосування ст.625 ЦК України.

Окрім того, відповідно до даних розписки від 08 лютого 2014 року відповідач зобов»язався сплатити позивачу 3600 грн. за простій автомобіля, який виник внаслідок його пошкодження.

Ці правовідносини врегульовано ст.1053 ЦК України, яка передбачає можливість новації у позикове зобов»язання іншого боргу.

На такі вимоги закону суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність у ОСОБА_3 грошового зобов»язання у цьому розмірі.

Ураховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за простій автомобіля 3600 грн. відповідно до розписки від 08 лютого 2014 року, а також згідно вимог ст.625 ЦК України за період з 01 вересня 2014 року по 20 вересня 2016 року 2471,56 грн. інфляційних втрат та 222 грн. 3% річних, а всього до стягнення 6293,56 грн.

В іншій частині рішення суду ухвалено з дотримання вимог законодавства та підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі , не убачається.

З огляду на викладене, апеляційна скарга задовольняється частково.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_1, задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 21 грудня 2016 року скасувати в частині відмови у стягненні коштів за простій автомобіля за розпискою та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за простій автомобіля 3600 грн. відповідно до розписки від 08 лютого 2014 року, а також 2471,56 грн. інфляційних втрат та 222 грн. 3% річних, а всього стягнути 6293,56 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя Н.В. Поліщук

Судді Л.Д. Поливач

Є.В. Болотов