АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

[1]

27 квітня 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва Мазурик О.Ф., розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» про стягнення коштів та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою після закінчення строків, установлених статтею 294 ЦПК України для подання апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Згідно роз'яснень, які містяться в пункті 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» положення ст. 294 ЦПК України поширюються також на випадки, коли відповідно до статті 218 ЦПК суд проголосив лише вступну та резолютивну частини рішення.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 був присутній в судовому засіданні під час проголошення вступної та резолютивної частин рішення 24.02.2017, копію якого отримав негайно після проголошення (а.с. 41), а отже строк на апеляційне оскарження закінчився 06.03.2017 року.

Разом з цим, з апеляційною скаргою на рішення суду ОСОБА_2 звернувся лише 09.03.2017, тобто після закінчення строків, установлених статтею 294 ЦПК України.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом тридцяти днів з дня отримання копії ухвали, а саме подати до Апеляційного суду м. Києва обґрунтовану заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій мають бути зазначені підстави та докази, що підтверджують поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду м. Києва від 24.02.2107.

На виконання ухвали суду від 24.03.2017, ОСОБА_2 25 квітня 2017 року подав заяву про поновлення пропущеного строку. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду від 24.02.2017 апелянт у своєму клопотанні про поновлення строку посилався на те, що його швидкою допомогою госпіталізовано до лікарні та проводилося лікування у період з 05.04.2017 по 18.04.2017.

Суд визнає, зазначені апелянтом причини пропуску строку на апеляційне оскарження, неповажними, враховуючи наступне.

Як зазначає апелянт він хворів та був госпіталізований до лікарні у період з 05.04.2017 по 18.04.2017, тобто після закінчення строку на апеляційне оскарження. Рішення ухвалено 24.02.2017, тобто останнім днем для подачі апеляційної скарги є 06.03.2017, однак з апеляційною скаргою ОСОБА_2 звернувся 09.03.2017.

Клопотання не містить поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду в період з 06.03.2017 по 09.03.2017, а порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо видачі копії повного тексту рішення не встановлено.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, встановлення статтею 297 ЦПК України порядку про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду не є порушенням права на справедливий судовий захист і не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Згідно ч. 3 ст. 297 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження та відповідно до ч. 5 ст. 297 ЦПК України повертає апелянту матеріали, додані до апеляційної скарги.

Таким чином, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити та повернути апелянту матеріали, додані до апеляційної скарги.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 297 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя:

Справа № 757/62354/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5132/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.