АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6288/17 Справа № 209/2921/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м. Дніпро

12 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л.,Максюта Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 30 червня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором /а.с. 1-3/.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 30 червня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково /а.с.67-68/.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за кредитним договором № б/н від 09 серпня 2005 року у розмірі 5353,23 грн. та 134,15 грн., сплаченого судового збору, а всього 5487,39 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовної заяви /а.с.70-71/.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 09 серпня 2005 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого банк передав відповідачу кредитну картку із встановленим початковим кредитним лімітом на суму 2000,00 грн., а відповідач зобовязався здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

В порушення умов спірного кредитного договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 30 квітня 2014 року утворилась заборгованість 13372,57 грн., що підтверджується розрахунком /а.с.4-7/.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що строк позовної давності на стягнення тіла кредиту сплив, проте заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами підлягає стягненню в межах позовної давності.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що доводи, які в ній містяться, зводяться до незгоди з рішенням суду в частині стягнутих відсотків за кредитом.

Розраховуючи суму заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, суд першої інстанції керувався розрахунком заборгованості станом на 30 квітня 2014 року та межами позовної давності.

Так, за період з 20 травня 2011 року по 30 квітня 2014 року заборгованість за відсотками становить: 5353,23 грн.

В матеріалах справи міститься заява відповідача, в якій він просить суд першої інстанції відмовити в задоволені позову, з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Верховним Судом України у Постанові від 02 грудня 2015 року справа № 6-249цс15 висловлено правову позицію, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строків позовної давності.

Враховуючи те, що кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було та правову позицію ВСУ (постанова від 02.12.2015 року справа №6-249цс15), яка є обов'язковою для всіх судів України (ст..360-7 ЦПК), колегія суддів, приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача суму процентів за користування кредитом у межах строку позовної давності.

Відтак, доводи апеляційної скарги про порушення процесуального та матеріального права є безпідставними та спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення є правильним по суті, постановлене з дотриманням вимог матеріального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 30 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_3