Категорія 27Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого - Луценка В.В.,

суддів - Денишенко Т.О., Берегового О.Ю.,

при секретарі - Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.10.2015 року між сторонами був укладений договір позики, у формі розписки, відповідно до якої ОСОБА_2 надав відповідачу 17500 доларів США, а ОСОБА_3 надав відповідачу 1495 доларів США, в свою чергу ОСОБА_4 зобов'язався повернути ту сума суму грошових коштів позивачам. Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 письмово звернулись до ОСОБА_4 з вимогою про повернення коштів за договором позики, проте відповідач вказану вимогу проігнорував, а кошти не повернув. Враховуючи наведене, просили стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 460223,92 гривень, а на користь ОСОБА_3 39316,27 гривень заборгованості за договором позики, а також судові витрати.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2017 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 борг в розмірі 460223,92 гривень та 4602,24 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг в розмірі 39316,27 гривень та 551,20 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні позовних вимог про відшкодування витрат на правову допомогу - відмовлено.

Заява представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.03.2017 року.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та вимог процесуального права, а тому просив його скасувати, а в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення та заперечення сторін, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 15.10.2016 року ОСОБА_4 позичив в ОСОБА_2 17500 доларів США, а в ОСОБА_3 1495 доларів США, з зобов'язанням повернути позивачам грошові кошти в тому самому розмірі, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а.с.46).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст.1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13 та у справі №6-1967цс15 від 11.11.2015 року.

21.11.2016 року позивачі звернулись до відповідача з вимогою про повернення боргу за договором позики (а.с.12,14). 09.12.2016 року ОСОБА_4 отримав вказані листи з вимогою (а.с.69), проте вони були ним проігнорованим, а кошти повернуті не були.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 вказує на існування оригіналу розписки за договором позики від 15.10.2015 року в відповідача ОСОБА_4, яку було долучено до матеріалів справи (а.с.65), а тому за правилами ч.3 ст.545 ЦК України вважає, що зобов'язання за договором позики є виконане, проте судова колегія з таким доводом представника погодитись безперечно не може, у зв'язку з наступним.

Як встановлено в судовому засіданні, та не заперечуються сторонами, в момент укладення договору позики, розписка була складена у двох примірниках, один з яких відповідач ОСОБА_4 віддав позивачам, а один залишив собі.

Відповідно до ч.3 ст.545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Проте, враховуючи, що розписка з самого початку була складена у двох примірниках, один з яких зберігався у боржника ОСОБА_4, вказане не може бути підтвердженням виконання останнім свого зобов'язання по договору позики, оскільки другий примірник розписки перебував у позивачів.

Відповідно до ч.2 ст.545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Враховуючи, що другий оригінал розписки перебував в позивачів, то твердження про виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань по договору позики є безпідставним.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та вимогам процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити, а заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ Луценко В.В.

Судді: _______ Денишенко Т.О.

_______ Береговий О.Ю.