Апеляційний суд Житомирської області
Справа №282/1268/16 Головуючий у 1-й інст. Вальчук В. В.
Категорія 34 Доповідач Жигановська О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Жигановської О.С.

суддів Якухно О.М., Коломієць О.С..

при секретарі

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» про відшкодування шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2017 року

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що 29 серпня 2014 року близько 12 год. 30 хв. на перехресті автодоріг Кременець Біла Церква та Вільшанка Краснопіль поблизу с.Краснопіль Чуднівського району Житомирської області, внаслідок зіткнення автомобілів CHЕRY EASTAR, днз АН 6287 СХ, під керуванням ОСОБА_3, та належним ОСОБА_4 автомобілем марки ГАЗ-3307, днз 095-59 ВВ, яким керував позивач, останній отримав тілесні ушкодження, що призвели до інвалідності третьої групи. Вироком Романівського районного суду Житомирської області від 18 жовтня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання. У звязку із тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»», просив стягнути на його користь із останньої 100 000 грн. моральної шкоди, а з ОСОБА_3 - 2005,23 грн. матеріальної шкоди, повязаної із заподіянням шкоди здоровю і лікуванням, та 150 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2017 року позов задоволено частково. На користь позивача стягнуто із ОСОБА_3 2005,23 грн. матеріальної шкоди, 30000 грн. моральної шкоди, а із ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» - 5000 грн. моральної шкоди. Вирішено питання щодо відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_2 матеріальної і моральної шкоди та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову в цій частині. Зокрема зазначає, що під час розгляду справи судом не встановлено причинно-наслідковий зв'язок між ДТП та отриманими травмами, що призвели до інвалідності, визначеної як трудове каліцтво, за яке здійснює відшкодування Фонд соціального страхування відповідно до чинного законодавства. Крім того ОСОБА_3 вказує, що його відповідальність застрахована і страхової суми достатньо для задоволення вимог позивача. Проте всупереч чинному законодавству останній не звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, а тому його позовні вимоги є безпідставними.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 серпня 2014 року близько 12 год. 30 хв. на перехресті автодоріг Кременець Біла Церква та Вільшанка Краснопіль поблизу с.Краснопіль Чуднівського району Житомирської області, сталося ДТП за участю водіїв ОСОБА_3, який керував автомобілем марки CHЕRY EASTAR, днз АН 6287 СХ, та ОСОБА_2, який керував автомобілем марки ГАЗ-3307, днз 095-59 ВВ, що належить ОСОБА_4 (а.с.3-4).

В результаті ДТП водій автомобіля марки ГАЗ-3307 позивач ОСОБА_2 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді неускладненого компресійного перелому четвертого грудного хребця (а.с.3-4).

Вироком Романівського районного суду Житомирської області від 18 жовтня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину за ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання (а.с.3-4).

Відповідно до полісу №АІ/1330918 від 06.08.2014 року обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, між ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»» укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу, за яким страховик бере на себе зобовязання відшкодувати шкоду, завдану життю, здоровю особі, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки транспортним засобом, марки CHЕRY EASTAR, днз АН 6287 СХ, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоровю становить 100 000 грн. (а.с.73).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що останній згідно приписів ст.ст.23, 1166, 1187, 1188 ЦК України має перед потерпілим обовязок по відшкодуванню матеріальної і моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вирішуючи спір щодо відшкодування позивачу матеріальної шкоди, повязаної із заподіянням шкоди здоровю і лікуванням, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо стягнення із відповідача ОСОБА_3 2005,23 грн. матеріальної шкоди, тобто документально підтверджених витрат на придбання ліків та проведення обстеження МРТ. Так, відповідно до наданих ОСОБА_2 доказів ним було придбано лікарських засобів на загальну суму 2005,23 грн., а саме: по аптечним чекам на суму 1210,23 грн. та проходження МРТ дослідження 795,00 грн. (а.с.16).

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2, ч.ч.3, 4 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 2 ст.1167 ЦК України, зокрема, передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. із змінами, передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин.

Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що із ОСОБА_3 стягненню підлягає і моральна шкода, розмір якої визначено судом відповідно до названих положень законодавства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що його відповідальність як користувача наземного транспортного засобу застрахована, тому відшкодування матеріальної та моральної шкоди має здійснюватися за рахунок ПрАТ СК «ПЗУ Україна». Вказані доводи є непереконливими, оскільки відповідно до правового висновку Верховного Суду України, наведеного у справі 6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічний правовий висновок міститься у справі №6-192цс16.

Посилання апелянта, що судом не встановлено причинно-наслідковий зв'язок між ДТП та отриманими позивачем травмами, які призвели до інвалідності, визначеної як трудове каліцтво, за яке здійснює відшкодування Фонд соціального страхування, є неприйнятними. Відшкодування шкоди потерпілий не повязує із ушкодженням здоровя внаслідок трудового каліцтва, а внаслідок неправомірних дій відповідача, які встановлені вироком суду, та які призвели до травмування, а відтак і подальшого лікування потерпілого.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Судді :