Справа № 472/57/17
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

"23" січня 2017 р. смт. Веселинове

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області Чаричанський П.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, про встановлення факту родинних відносин, факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

19 січня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, про встановлення факту родинних відносин, факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, так як подана з порушенням вимог п.п. 4, 6 ч.2, ч. 5 ст. 119 ЦПК України.

Позивач посилається, що у зв'язку з відмовою нотаріальної контори у видачі йому свідоцтва про право на спадщину порушується його право власності на спадкове майно, і не має іншої можливості оформити своє право на земельну ділянку, вимушений звернутися до суду, але не зазначив та не послався на належний доказ, що підтверджує вказану обставину.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат», передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Аналогічні норми викладені в п. 3 Глави 13 та в Главі 14 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та успосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, доказом того, що позивач не може поза судовому порядку здійснити оформлення права на спадщину після смерті спадкодавця є постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а усна відмова від вчинення нотаріальних дій чи письмові роз'яснення нотаріуса не є належними доказами про відмову у вчиненні нотаріальних дій і не передбаченні діючим законодавством.

Посилання позивача, що він звернувся з письмовою заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про спадщину та надіслала вказану заяву поштою, документально не підтверджено.

Позивач при подачі позову просить звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на той факт, що вона є пенсіонеркою, а тому не в змозі сплатити судовий збір.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати (ч. 3 ст. 82 ЦПК України).

Згідно з пояснювальної записки до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 року №484-VIII, зазначено, що наразі правове регулювання щодо визначення платників, об'єктів та розмірів ставок судового збору, звільнення від сплати судового збору не може вважатись досконалим. Зокрема, відсутній єдиний системний підхід до визначення ставок судового збору, їх зміни та диференціації, внаслідок чого такі ставки істотно різняться, залежно від спеціалізації судів, а також необґрунтовано деталізовані для деяких категорій судових справ, в той час як для інших категорій визначені у загальному порядку. Поряд із цим, внаслідок численних змін до Закону України «Про судовий збір» коло осіб, звільнених від сплати судового збору, наразі є необґрунтовано широким, в той час як розгляд будь-якої справи судом потребує витрат, незалежно від сплати судового збору. Відповідно, звільнення особи від сплати судового збору зрештою призводить до додаткового навантаження на державний бюджет. Поряд із цим підпунктом «b» пункту 35 Меморандуму про економічну та фінансову політику (між Україною і Міжнародним валютним фондом) визначено, що для підвищення ефективності цивільного процесу буде ухвалено Закон про вибіркове підвищення судового збору, що матиме на меті забезпечити подвоєння доходів від судового збору в реальному вимірі впродовж 12 місяців. Для забезпечення зазначеного є необхідність у перегляді підходів у питаннях встановлення соціально та економічно обґрунтованих ставок судового збору для фізичних і юридичних осіб, порядку їх сплати та повернення, а також перегляду переліку обєктів справляння сплати судового збору та субєктів, що звільненні від його сплати. З метою усунення вказаних протиріч, а також на виконання вказаного зобовязання за Меморандумом про економічну та фінансову політику було розроблено проект Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору».

Рішенням Європейського Суду з прав людини від 19 червня 2012 року (справа «Креуз проти ОСОБА_3»), поряд з вказівкою про те, що судові витрати не можуть ускладнювати доступ до суду такою мірою, щоб завдати шкоди самої сутності цього права, водночас підкреслена необхідність дотримуватись належного балансу між інтересами держави у стягненні судових зборів за розгляд спору та інтересом позивача, а також зазначено, що вимога сплати зборів не може вважатися обмеженням права доступу до суду та порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Виходячи з наведеного, факт того, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером, не свідчить про те, що вона є особою яка знаходиться в скрутному матеріальному становищі, та не може сплатити судовий збір, тому в задоволені заяви про звільнення від сплати судового збору слід відмовити.

Як вбачається з позовної заяви позивачем заявлено в тому числі дві вимоги про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 234 ЦПК України відносяться до справ окремого провадження.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви у справах окремого провадження справляється судовий збір фізичною особою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2017 року складає 1600 гривень.

Отже, позивачу ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір за дві вимоги про встановлення фактів, що мають юридичне значення в сумі 640 гривень (по 320 гривень за кожну).

Крім того, позивачем заявлено вимогу про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку, що є вимогою майнового характеру.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Позивачем в порушення вказаної норми в позовній заяві не зазначено вартість земельної ділянки на яку просить визнати право власності.

Тому позивачу ОСОБА_1 необхідно зазначити ціну позову (вартість земельної ділянки) з посиланням на докази які підтверджують вартість земельної ділянки, та відповідно сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру, яка згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» для фізичної особи складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності зі ст. 121 ЦПК України, якщо позовна заява подана без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає позивачу строк для виправлення недоліків.

Керуючись ст.ст. 121, 210 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 в задоволені заяви про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, про встановлення факту родинних відносин, факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку - залишити без руху і надати строк для виправлення вказаних недоліків не пізніше 5-ти діб з дня отримання позивачем ухвали суду.

Повідомити позивача про необхідність виправити недоліки позовної заяви в строк не пізніше, ніж через пять днів, після отримання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху і роз`яснити, що в іншому випадку позовна заява буде вважатись неподаною та буде повернена зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_3