Справа № 520/1486/17
Провадження № 2/520/6555/17
Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді Луняченка В.О. ,
при секретарі - Нефедової Г.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
Згідно договору від 15.08.2016 року, відповідач мав придбати вище вказане залізо для виготовлення вугіллевипалювальної печі у найкоротший термін.
Також, між позивачем та відповідачем, 30.09.2016 року було укладено в присутності свідків ще один договір, згідно якого позивач, передала відповідачу грошові кошти на виготовлення вугіллевипалювальної печі в сумі розміром 25 000.00 (двадцять п'ять тисяч) гривень 00 копійок, які відповідач отримав від позивача у повному обсязі, про що складено відповідну розписку відповідачем від 30.09.2016 року
Вище вказану вугіллевипалювальну піч, згідно домовленостей, відповідач мав виготовити за один місяць після отримання грошових коштів.
Тобто, 31.10.2016 року згідно домовленостей позивача з відповідачем, останній зобов'язаний був передати позивачу вже готову та придатну до експлуатації вугіллевипалювальну піч.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, ОСОБА_3 діючий за довіреністю у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити, у зв'язку з відсутністю відповідача, який повідомлявся про день, час та місце судового засідання, належним чином, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
Відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 15.08.2016 року було укладено в присутності свідків договір, згідно якого позивач, передала відповідачу грошові кошти на придбання заліза товщиною 4мм в сумі розміром 10 000.00 (десять тисяч) гривень 00 копійок. Грошові кошти відповідач отримав від позивача у повному обсязі, що підтверджується розпискою відповідача від 15.08.2016 року .
Згідно договору від 15.08.2016 року, відповідач мав придбати вище вказане залізо для виготовлення вугіллевипалювальної печі у найкоротший термін.
Також, між позивачем та відповідачем, 30.09.2016 року було укладено в присутності свідків ще один договір, згідно якого позивач, передала відповідачу грошові кошти на виготовлення вугіллевипалювальної печі в сумі розміром 25 000.00 (двадцять п'ять тисяч) гривень 00 копійок, які відповідач отримав від позивача у повному обсязі, про що складено відповідну розписку відповідачем від 30.09.2016 року
Вище вказану вугіллевипалювальну піч, згідно домовленостей, відповідач мав виготовити за один місяць після отримання грошових коштів.
31.10.2016 року згідно домовленостей позивача з відповідачем, останній зобов'язаний був передати позивачу вже готову та придатну до експлуатації вугіллевипалювальну піч.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати свій обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає з договору або актів цивільного стану.
Судом встановлено, що з боку позивача виконано умови договору, остання сплатила грошові кошти за надання відповідних послуг, а відповідач в свою чергу не виконав належним чином покладені на нього зобов'язання договором з надання послуг, та відмовився від отримання вимоги.
Відповідно до ст. 906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконання договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати достовірну інформацію.
Відповідно до ч.І ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.
Відповідно до ч.І ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Згідно ч.З ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Отже, термін виконання зобов'язання відповідача за договором сплинув 31.10.2016 року. Зобов'язання відповідач по закупівлі заліза та виготовленню вугіллевипалювальної печі згідно укладених договорів від 15.08.2016 року та 30.09.2016 року не виконав та гроші станом на сьогоднішній день - 02.06.17 року не повернуті.
Таким чином, відповідач повинен сплатити позивачу пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 31.10.2016 року по 02.06.2017 року, тобто за 215 днів.
Неустойка (пеня) за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором становить 4973,83 грн. (чотири тисячі дев'ятсот сімдесят три) гривень 83 копійок, яка згідно Законодавства України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування,а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Постанова Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995року передбачає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Однак, моральна шкода на стягненні якої наполягає позивач судом вважається не доведеною, позивачкою не надано доказів спричинення їй такої шкоди.

З урахуванням викладеного, позов ОСОБА_1 в частині стягнення грошових коштів в сумі 5000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

При зверненні до суду з дійсним позовом, позивачем було сплачено судовий збір сумою 1280 гривень, що підтверджено документально.

Вирішуючи даний позов, суд враховує вимоги ч.1 ст. 88 ЦПК України, а саме, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1280 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.3, 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами від 15.08.2016 року та 30.09.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1.) на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 39973,83 ( тридцять дев'ять тисяч дев'ятсот сімдесят три) гривні 83 копійки, які складаються із переданих коштів у розмірі 35000 грн., та суми неустойки за невиконання зобов'язання у розмірі 4973,83 грн.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1.) на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1280 ( одна тяжча двісті вісімдесят) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луняченко В. О.