Справа № 309/2147/16-ц
Провадження № 2/309/147/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Волощук О. Я.

при секретарі Галай В. В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення зі своєї доньки ОСОБА_3 аліментів на своє утримання в сумі 8000 грн. на місяць.

Позовні вимоги позивачем вмотивовано тим, що під час шлюбу з громадянкою ОСОБА_4 у них народилося двоє дітей донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є відповідачкою по справі, та донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу від 21.08.1990 року зроблено запис за № 129.

Згідно рішення Бучацького районного суду Тернопільської області позивач з 1986 року сплачував аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття, матеріально утримував своїх дітей.

В позові позивач зазначив, що він є пенсіонером за віком і отримує лише пенсію в розмірі 1196,00 грн., якої недостатньо для проживання, оплати комунальних послуг та придбання ліків, оскільки має проблеми зі здоровям. Вважає, що відповідачка взмозі і зобовязана в порядку ст. 202 ч. 1 СК України сплачувати на його утримання аліменти в розмірі 8000 гривень.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали і просили їх задоволити посилаючись на наведені в позові обставини.

Відповідачка ОСОБА_3 була допитана в порядку окремого доручення Бучацьким районним судом Тернопільської області. В судовому засіданні відповідачка позов не визнала, пояснила суду, що позивач покинув сімю у 1985 році коли їй було лише пять років, і з того часу з нею не спілкувався, не цікавився її життям та матеріально допомоги не надавав. Лише у 2016 році позивач написав на її імя два листи, які відправив на адресу матері, з проханням оплатити його заборгованість за комунальні послуги, які відправив на адресу матері. Зі слів її матері, позивач сплачував аліменти на її утримання та утримання сестри в розмірі приблизно 10 карбованців, однак були періоди коли позивач зовсім їх не сплачував.

Відповідачка подала до Хустського районного суду заяву про розгляд справи у її відсутності, а також письмове заперечення на позов. Згідно заперечення відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги не визнає посилаючись на те, що вона не має можливості сплачувати аліменти на утримання батька в розмірі 8000 грн. щомісячно. Вона та її чоловік працюють продавцями у фізичної особи підприємця і отримують мінімальні заробітні плати. Крім того, на її утриманні знаходяться донька, яка часто хворіє і потребує додаткових коштів для лікування, а також батьки чоловіка ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які є непрацездатними та пенсіонерами.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатною вважається особа, яка досягла встановленого законом пенсійного віку (ст.1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Потреба в матеріальній допомозі має визначатися залежно від наявності чи відсутності прожиткового мінімуму, оскільки відповідно до положень ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоровя набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено у 2016 році прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, в розрахунку на місяць у розмірі: з 01 січня 2016 року 1074 грн., з 01 травня 2016 року 1130 грн., з 01 грудня 2016 року 1247 грн.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком відповідачки ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4).

Позивач ОСОБА_1 з 2011 року отримує пенсію за віком, а отже є непрацездатною особою.

Посилання позивача ОСОБА_1 на наявність у нього ряду захворювань, які вимагають додаткових витрат на лікування, суд не приймає до уваги, оскільки ця обставина не охоплюється положеннями ст. 202 СК України (аліментний обовязок повнолітніх дітей утримувати батьків), а є предметом регулювання іншими нормами сімейного законодавства.

Враховуючи викладені обставини суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині стягнення аліментів на його утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ОСОБА_3

На підставі викладеного, керуючись ст. 202 СК України, ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Призначити аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Хустського

районного суду: підпис ОСОБА_9

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_9