Справа № 588/1581/16-ц
№ провадження 2/588/111/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2017 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судових засідань Горлянд С.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Тростянці матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину нерухомого та рухомого майна,

У С Т А Н О В И В:

Позивач у грудні 2016 року звернулась до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що з 21.11.1987 року по 31.05.1995 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_5. У шлюбі народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу сторони близько двох-трьох місяців проживали окремо, але потім, у вересні 1995 року знову стали проживати разом однією сім'єю як чоловік та жінка. До 2005 року проживали у двокімнатній квартирі в гуртожитку Півненківського бурякорадгоспу по АДРЕСА_1

Позивач та ОСОБА_3.13.06.2005 року на ім'я останнього за спільні кошти придбали домоволодіння: житловий будинок та дві присадибні земельні ділянки, загальною площею 0,1258, що знаходиться по АДРЕСА_1. Після придбання будинку чоловік позивача та син у червні-липні 2005 року переїхали постійно жити у придбаний будинок, але з гуртожитку не виписувалися. Офіційно позивач була знята з реєстрації по адресі гуртожитку 16.02.2012 року і того ж дня зареєструвалась за адресою придбаного будинку по АДРЕСА_1. Чоловік позивача вперше був зареєстрований в будинку з 17.02.2015 року, а фактично мешкав в ньому з липня 2005 року. Позивач разом з чоловіком за спільні кошти у 2008 році добудували прибудову до житлового будинку:кухню, санвузол, тамбур також поставили шиферний паркан, установили залізні ворота з хвірткою в 2005 році. У січні 2013 року ОСОБА_5 придбав вантажний автомобіль МАN ТГЛ 8.210та зареєстрував в Україні на своє ім'я. На придбання автомобілю витратили свої кошти та деякі позичили.

ОСОБА_5ІНФОРМАЦІЯ_4 року внаслідок ускладнення після грипу помер в лікарні в м.Тростянець Сумської області. Заповіту він не залишив. Спадкове майно після смерті ОСОБА_5 шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Тростянецької районної державної нотаріальної контори прийняли ОСОБА_3 та мати померлого ОСОБА_4, яка приїхала для подання заяви до нотаріуса з Росії та тимчасово мешкала за адресою спірного будинку. У сторін виник спір стосовно спадкового майна.

Посилаючись на указані обставини позивач просить суд установити: 1) факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_5, у період з вересня 1995 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року; 2) визнати спільною сумісною власність, яка придбана ОСОБА_2 разом з ОСОБА_5 під час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу: жилий будинок з господарськими будівлями і спорудами та дві присадибні земельні ділянки, загальною площею 0,1258 га, одна з яких площею надана для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по АДРЕСА_1; вантажний автомобіль МАN ТГЛ 8.210,номер кузову НОМЕР_1, з державним номером НОМЕР_2.; 3) визнати за позивачем право власності на ? житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами,на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0912 га з кадастровим номером НОМЕР_4 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0346 га з кадастровим номером НОМЕР_3 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; на ? частину вантажного автомобіля МАN ТГЛ 8.210, номер кузову НОМЕР_1, з державним номером НОМЕР_2.

Позивач та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні вимоги підтримали повністю і просили задовольнити. ОСОБА_2 пояснила, що з ОСОБА_5 разом прожили однією родиною 28 років, після розлучення не жили лише близько двох місяців, але чоловік ініціював примирення, прийшовши на її день народження з квітами і вони почали знову жити разом як чоловік і дружина, вели спільний побут. Вона як жінка забезпечувала домашній затишок, дбала про чоловіка, виховувала сина, виконувала всі звичайні обов'язки дружини.Спочатку проживали у будинку матері позивача, потім отримали квартиру в гуртожитку по АДРЕСА_1, де жили з сином.В подальшому після 2000 року проживали в орендованому будинку у м.Тростянець. В цей час з 2003 року ОСОБА_5 працював водієм уПП «Ельдорадо», їздив у Казахстан, Узбекістан. Позивач при цьому також працювала в деякі періоди, цукрозаводі, в інших місцях,також вони розводили свиней для продажу. ОСОБА_2 поки чоловік був у тривалий відрядженнях, займалась будинком, зустрічала його з поїздок, готувала для нього все потрібне.В цей період почали накопичувати кошти для власного житла, зокрема придбали у 2005 році за спільні кошти будинок по АДРЕСА_1 в якому стали проживати спільно родиною. Проте одразу не прописались у будинку, що було пов'язано з процесом приватизації квартири у гуртожитку по АДРЕСА_1. Після придбання спірного будинку по АДРЕСА_1 почали здійснювати разом його ремонт і значні поліпшення. З 2008 року чоловік почав працювати у м.Києві також далекобійником, їздив у тривалі відрядження до Азії та Росії. Через деякий час ОСОБА_5 вирішив займатись перевезеннями самостійно, для чого хотів придбати собі вантажний автомобіль, почав залучати до поїздок сина ОСОБА_8, з яким вони почали удвох заробляти і накопичувати на автомобіль. Накопичивши потрібну суму 25 тис. евро ОСОБА_5 у січні 2013 року сам поїхав і пригнав вантажний автомобіль МАН, придбавши його за ці кошти, проте для розмитнення автомобіля та постановки на облік треба було сплатити 7000 дол. США, які позичили. У цей період ними спільно вже була приватизована квартира у гуртожитку, яку продали і за ці кошти повернули борг, що брали для оформлення автомобіля. Потім у 2016 році раптово ОСОБА_5 захворів напередодні чергової поїздки. Позивач з сином відвезли його до лікарні, доглядали за ним, але він швидко помер від пневмонії. ОСОБА_9 повідомила, що навіть близькі друзі не знали, що вони розлучені. ОСОБА_10 визнавала її невісткою до його смерті, приїздила до них з Росії, жила в їх будинку.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилась, повідомлялася про час та місце судового розгляду відповідно до частини 7 статті 76 ЦПК України, як особа, яка проживає за межами України, в порядку, визначеному міжнародним договором - Конвенцією про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, шляхом надсилання судового доручення до компетентного суду Російської Федерації. З матеріалів отриманих через головне територіальне управління юстиції у Сумській області установлено, що Бугурусланським районним судом Оренбурзької області Російської Федерації відповідачу в ході судового засідання 24.04.2017 року було вручено копію позовної заяви та додані до неї матеріали.Відповідач згідно з дорученням Тростянецького районного суду Сумської в Бугурусланському районному суді Оренбурзької області пояснила, що позовні вимоги не визнає та вказала, що її син ОСОБА_5 та ОСОБА_11 20 років не перебувають у шлюбі. Позивачка ніде не працювала 25 років,кошти на будинок та автомобіль своєму сину дала відповідач,яка отримала спадщину і 12.12.2013 року в м.Бєлгород дала сину 18 000 євро, які він повинен був її повернути, але так і не встиг за життя. Крім цього, відповідач стверджувала,що придбала онуку квартиру, а син купив їй будинок на Україні,який позивач оформила на себе.Відповідач планувала, що буде приїжджати влітку до сина, а потім він її забере зовсім. Вона придбавала навіть меблі в будинок. ІНФОРМАЦІЯ_4 року приїздила на похорони сина та віддала 700 доларів на поховання. Крім того, відповідач вказала, що її інтереси в судовому засіданні буде представляти представник (а.с.93-98).

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_12 в судове засідання жодного разу не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи. ОСОБА_13 подані письмові заперечення проти позову, в яких посилався на те, що позивач та ОСОБА_5 жили окремо після розлучення, мали кожен своє житло, позивач з сином зареєстровані по АДРЕСА_1 де і проживали. Син відповідача не підтримував відносин з дружиною. Позивач не надала доказів того, що своєю працею чи внеском іншим придбала майно. У свою чергу на думку представника ОСОБА_12 факт надання відповідачем ОСОБА_4 сину коштів на придбання автомобіля підтверджується доказами про зняття коштів з банківського рахунку у грудні 2012 року.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_14 позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити. Відповідач підтвердив пояснення надані матір'ю про те, що вони з батьком незважаючи на розірвання шлюбу до його смерті проживали разом однією родиною, піклувались один про одного, мали спільний бюджет. У 1990 роках їздила разом у Росію працювати на будівництво, відповідач при цьому залишався у м.Тростянець з бабусею. Потім вони жили у гуртожитку у трьох по АДРЕСА_1, мати працювала на Півненківському цукрозаводі, а батько водієм-далекобійником у ПП «Ельдорадо». Згодом батьки придбали будинок по АДРЕСА_1, де всі стали проживати. При цьому мати батька - ОСОБА_4, яка проживає у Росії, неодноразово приїздила влітку до них і проживала в цьому будинку разом з ними. З 2008 року батько став працювати у Києві далекобійником, їздив у закордонні відрядження до Росії, Азії, мав гарний дохід від цього, потім вирішив працювати на себе, а тому планував придбати вантажний автомобіль. В цей час відповідач з батьком працювали разом, а мати займалась господарством, будинок був на ній. Накопичивши кошти батько пригнав вантажний автомобіль МАН Європи. Для його розмитнення позичили 7000 дол. США, через рік батьки продали квартиру в гуртожитку і повернули борг. У 2016 році батько раптово захворів і помер в лікарні. Відповідач вказав, що йому не відомо нічого з приводу того, щоб відповідач ОСОБА_4 надавала кошти батьку на придбання автомобіля.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 31.05.1995року було розірвано (а.с.12). У шлюбі народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с.13).

Вирішуючи вимогу позивача про встановлення факту її спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5, суд виходить з таких мотивів.

Предметом спору у цій справі є вимога про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з вересня 1995 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року та поділ майна подружжя, а, отже, до спірних правовідносин, за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України), підлягають застосуванню норми Кодекс про шлюб та сім'ю України у період до 01.01.2004 року та з цього часу положення Сімейного кодексу України.

Відповідно до статті 2 Кодексу про шлюб та сім'ю України цей Кодекс встановлює порядок і умови одруження, регулює особисті і майнові відносини, які виникають в сім'ї між подружжям, між батьками і дітьми, між іншими членами сім'ї, відносини, які виникають у зв'язку з усиновленням, опікою та піклуванням, прийняттям дітей на виховання, порядок і умови припинення шлюбу, порядок реєстрації актів громадянського стану.

Отже, нормами вказаного Кодексу, зокрема, було врегульовано майнові відносини, які виникають в сім'ї між подружжям, тобто тільки між особами, які перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі.

Питання ж щодо поділу майна набутого до 01.01.2004 року осіб, які не перебували в офіційному шлюбі, вирішувалось положеннями Закону України «Про власність», зокрема статтею 17, 18 цього Закону.

Із прийняттям Сімейного кодексу України (далі - СК) законодавець закріпив рівні права чоловіка та жінки, які проживають у незареєстрованому шлюбі, в тому числі на придбане майно в період цього шлюбу, та закріпив встановлення факту проживання чоловіка та жінки у незареєстрованому шлюбі.

Тобто, фактично встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу до 01.01.2004 року чинним законодавством на той час не було передбачено.

Таким чином, і вимоги позову про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з вересня 1995 року по 01.01.2004 року не підлягають задоволенню і докази такого факту подані позивачем за період до 2004 року судом не беруться до уваги.

Вирішуючи вимоги про встановлення вказаного факту в подальшому, тобто з 01.01.2004 року по 08.01. 2016 року, то слід зазначити таке.

За приписами частини 2 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Зокрема, за правилами статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

При застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11, яка згідно зі статті 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Позивач на підтвердження факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_5 посилалась на показання свідків.

Допитанав судовому засіданні як свідок ОСОБА_15 показала, що є сусідкою позивача, проживає по АДРЕСА_1 і познайомилась з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з 2006 року, коли вони стали проживати по АДРЕСА_1 у трьох з сином ОСОБА_8. Вони жили як родина постійно, разом робили ремонт у придбаному будинку, провели там воду, газ. ОСОБА_10 ставився до ОСОБА_2 як о дружини, бувало говорив: «Як хазяйка скаже», маючи на увазі ОСОБА_2. ОСОБА_5 працював далекобійником, їздив на вантажному автомобілі, які часто стояла біля двору, привозив позивачу подарунки з поїздок, вона у свою чергу дбала про нього , готувала йому все необхідне в поїздки. ОСОБА_10 приїздила до них з Росії декілька раз, жила близько місяця у них, вона сприймала ОСОБА_2 як невістку. Позивач з чоловіком прожила до його смерті у 2016 році від хвороби.

Допитана як свідок ОСОБА_16 суду показала, що є дружиною двоюрідного брата позивача, яку знає з 1986 року, а з її чоловіком ОСОБА_5 познайомилась коли вони з місця його служби у Росії переїхали у м.Тростянець, з ними зустрічались на родинні свята. Спочатку ОСОБА_7 та ОСОБА_5 проживали у матері позивача ОСОБА_17, пізніше стали жити у гуртожитку у «Гаю», у 90х роках працювала позивач на цукрозаводі, вони з чоловіком їздили у Бугуруслан на будівництво. Про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 розлучені свідок дізналась лише у 2016 році з розмови з ОСОБА_5, але він казав: «Я свою ОСОБА_7 не обіжу». Вони ніколи не жили окремо. Коли ОСОБА_5 у 2016 році захворів позивач з сином відвезли його до лікарні, провідували його, після смерті займались його похованням. Мати ОСОБА_18 також приїздила на похорони, жила у позивача в цей час.

Допитана як свідок ОСОБА_19 суду показала, що є сусідкою позивача, проживає АДРЕСА_1 з 2007 року. З цього часу знає ОСОБА_2 і ОСОБА_5, їх спільне життя було у неї на очах, вважала їх дружною родиною. Свідок як подружжя їх запрошувала до себе на ювілей, в той час як раз у них жила мати ОСОБА_18 - ОСОБА_20, яка також з ними була запрошена. ОСОБА_18 ставився до ОСОБА_2 як до дружини, вони разом їздили відпочивати, у зв'язку з чим свідок доглядала в їх відсутність їх собаку та домоволодіння. ОСОБА_18 був далекобійником, часто був у поїздках, розповідав після повернення, що заробив гроші, віддав їх ОСОБА_2. Коли ОСОБА_5 захворів позивач з сином повезли його до лікарні, ОСОБА_2 носила йому їжу.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_21 суду показав, що разом з ОСОБА_5 працював у ПП «Ельдорадо» водієм. ОСОБА_2 знав як його дружину. Іноді водіїв ОСОБА_5 запрошував до себе на день народження додому, де завжди була ОСОБА_2. Спочатку вони проживали у матері ОСОБА_22 в будинку з сином, там тримали господарство, свиней, ОСОБА_5 виписував у рахунок заробітної плати корм для свиней. Приблизно з 2006 року ОСОБА_5 став працювати у м.Київ, керував вантажними автомобілями, їздив до Європи, часто був у Казахстані, возив гуманітарну допомогу до Афганістану, непогано заробляв. В цей період вони з ОСОБА_7 придбали будинок по АДРЕСА_1, 4, де свідок неодноразово був, ОСОБА_5 демонстрував ремонт, придбану техніку. Вони дружили 15 років, раз на місяць зустрічались. Будинок був «на Наталіних плечах», ОСОБА_23 був весь час в поїздках, був зайнятий. Свідку відомо, що ОСОБА_23 пригнав фуру з Німеччини, планував працювати на себе. ОСОБА_21 вказав, що навіть не знав, що вони розлучені, дізнався лише після смерті ОСОБА_18.

Допитаний в судовому засідання як свідок ОСОБА_24 показав суду, що є головою вуличного комітету по вул. 1 Травня у м.Тростянець, йому також підконтрольний АДРЕСА_1, де близько 10 років тому позивач з чоловіком ОСОБА_24 стали жити після придбання будинку, з ними також проживав син. Придбаний ними будинок був занедбаний, вони там зробили разом ремонт, провели каналізацію, воду, газ. ОСОБА_5 та ОСОБА_7 знає як дружину та чоловіка, весь час до смерті ОСОБА_18 вони жили разом, він був далекобійником, часто ставив вантажний автомобіль на вулиці.

Допитаний як свідок ОСОБА_29 суду показав, що знав ОСОБА_7 з 80х років з Сахаліна, де вони були з ОСОБА_5, потім вони поїхали жити у м.Тростянець, а свідок також пізніше приїхав жити у м.Тростянець, де вони продовжили підтримувати відносини, оскільки жили поряд у гуртожитку по АДРЕСА_1.Після гуртожитку позивач з чоловіком стали жити в орендованому житлі. Свідок вказав, що двічі бачив як з Росії приїздила мати ОСОБА_18 - ОСОБА_20, з якою вони зустрічались і спілкувались у будинку матері позивача.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_26 суду показала, що є подругою ОСОБА_2, знає її родину з 1991 року, оскільки жили поряд. ОСОБА_18 та ОСОБА_22 не проживали окремо, весь час були разом. Спочатку жили в «Гаю» у матері позивача, потім отримали кімнату у гуртожитку, згодом стали винаймати будинок, а в подальшому придбали будинок в районі АДРЕСА_1, де і проживали з ОСОБА_5 до дня його смерті. ОСОБА_5 ставився до ОСОБА_7 як до дружини, вони були як справжня родина.

Показання указаних свідків узгоджуються між собою, з поясненнями позивача та відповідача ОСОБА_3, а також з дослідженими судом письмовими доказами.Зокрема, згідно з довідкою КП Тростянецьке «ЖЕУ» позивач була зареєстрована з ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 з 30.11.2009 року. При цьому в подальшому з 16.02.2012 року позивач за даними будинкової книги була зареєстрована по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 за указаною адресою був зареєстрований 17.02.2015 року (а.с.44-48). З 06.09.2013 року позивач знову змінила місце реєстрації за адресою:АДРЕСА_1 де зареєстрований її син ОСОБА_3 (а.с.10).

З договору про надання населенню послуг з холодного водопостачання та водовідведення від 12.12.2007 року № 377, укладеного КП «Тростянецькомунсервіс» та ОСОБА_5, останній як суб'єкта користування указаними послугами по АДРЕСА_1 зазначив себе та ОСОБА_30.За змістом довідки голови вуличного комітету ОСОБА_24 від 16.11.2016 року ОСОБА_2 дійсно проживала і проживає фактично у будинку по АДРЕСА_1 (а.с.44).

Подані позивачем світлини зображують її, чоловіка, сина в різні роки їх життя разом за сімейними святами, у колі друзів, близьких, на відпочинку (а.с.171-178).Згідно з довідкою Приватного підприємства «Коррунд» ОСОБА_2 замовила та оплатила повний перелік ритуальних послуг у зв'язку з похованням 11.01.2016 року ОСОБА_5 (а.с.179).

Сторонами не спростовано належними доказами ту обставину, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не перебували у спірний період в будь-якому іншому шлюбі.

Указані докази у сукупності узгоджуються між собою і спростовують пояснення відповідача ОСОБА_4, у тому числі викладені у письмовому запереченні її представника про те, що позивач та її син ОСОБА_18 після розірвання шлюбу проживали окремо, не були сім'єю. Такі доводи ОСОБА_4 не підтверджено жодними належними доказами.

Оцінивши докази, суд дійшов висновку, що у період з 01.01.2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю, мали єдиний бюджет на утримання їх сім'ї, спільно виховували сина, мали відносно один до одного взаємні права та обов'язки, між ними склались усталені відносини притаманні подружжю.

Вирішуючи майновий спір за вимогами щодо визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину нерухомого та рухомого майна суд, виходить з наступного.

Виходячи з положень статті 74 СК, частини 4 статті 368 ЦК України особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти

Під час вирішення питання щодо правового режиму такого майнанеобхідно встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясоватичас придбання, джерело набуття, а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Судом установлено, що за час проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 згідно з договорами купівлі-продажу від 30.06.2005 року ОСОБА_5 був придбаний житловий будинок з будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 земельна ділянка, площею 0,1258 га, що розташована в АДРЕСА_1 надана для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, кадастрові номери НОМЕР_5 та НОМЕР_6. Право власності на указану нерухомість було зареєстровано в установленому порядку за ОСОБА_5 (а.с.14-25). В подальшому рішенням виконкому Тростянецької міської ради від 30.09.2008 року № 511 було дозволено ОСОБА_5 дозволено будівництво кухні, ванни, тамбуру до житлового будинку, літньої кухні-бані, сараю ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 (а.с.27).

Крім указаної нерухомості 24.01.2013 року за ОСОБА_5 було зареєстровано на праві власності автомобільМАN ТГЛ 8.210, номер кузову НОМЕР_1, з державним номером НОМЕР_2 (а.с.89).

Відповідно до частини 2 статті 74 СК України на майно, яке є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, в силу статті 60 СК України (глава 8 указаного Кодексу)майно, набуте за час шлюбу, вважається об'єктом спільної сумісної власності подружжя.Таким чином,діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

Зазначена презумпція спільності майна подружжя перерозподіляє тягар доказування, визначений статтею 10, 60 ЦПК України. Тобто набуте за час спільного проживання майно є майном подружжя, якщо особа, яка не визнає цей факт, не доведе протилежне. Отже, саме відповідач ОСОБА_4, яка не визнає цей факт має довести, що набуте за час спільного проживання майно, не є майном подружжя. Для позивача цей факт презюмується.

Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_4, заперечуючи проти позову, подала копію платіжного доручення від 10.12.2012 року та виписку з особового рахунку за вкладом на ім'я ОСОБА_4, які підтверджують факт зняття відповідачем 10.12.2012 884400 рос. рублів в Оренбурзькому відділенні «Сбербанк». Крім того, ОСОБА_4 надано довідку «Совкомбанк» про зняття нею готівки на суму 100000 рублів у день смерті сина ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с.152-155). Указані докази на переконання суду взагалі не спростовують факт придбання позивачем з ОСОБА_27 30.06.2005 року нерухомого майна, оскільки це відбулось задовго до зняття ОСОБА_28 цих коштів. Сам факт зняття відповідачем 10.12.2012 значної суми коштів не є достатніми для підтвердження використання саме цих коштів при придбанні спірного автомобіля без доказів передання їх саме ОСОБА_5 як про це зазначає відповідач.

Відповідачем не доведено факт придбання спірногомайна за кошти, що належали їй особисто.Якщо навіть на час придбання майна використовувалися запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім'ї і не є особистою власністю.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спірне нерухоме майно та автомобільМАN ТГЛ 8.210 мають статус спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2. При цьому суд дійшов висновку, що є зайвим констатація цієї обставини у резолютивній частині рішення як про це просить позивач.

При цьому, в порядку поділу майна між подружжям, виходячи з рівності часток, слід визнати за позивачем право власності на ? частину спірного будинку, земельних ділянок таавтомобіля, припинивши право спільної сумісної власності сторін на указане майно.

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 про визнання факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину нерухомого та рухомого майна - задовольнити частково.

Установити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з 01.01.2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0912 га з кадастровим номером НОМЕР_4 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0346 га з кадастровим номером НОМЕР_3 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/2 частину автомобіля MAN TGL 10/210BL, 2006 року випуску, шасі НОМЕР_1, з державним номером НОМЕР_2.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.В. Щербаченко