Гайворонський районний суд Кіровоградської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.2017 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Панасюка І.В.,

при секретарі Шевченко Л.О.,

з участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайвороні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, що діє в інтересах позивача ОСОБА_3 до ФГ «Олена» в особі голови ФГ ОСОБА_4 про визнання договору оренди землі недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, що діє в інтересах позивача ОСОБА_3 звернувся до Гайворонського районного суду з позовом до ФГ «Олена» в особі голови ФГ ОСОБА_4 про визнання договору оренди землі недійсним.

Позов мотивовано тим, що згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ № 778350 позивач є власником земельної ділянки загальною площею 3,0100 га з кадастровим номером :02:000:0789, яка розташована на території Гайворонської міської ради Кіровоградської області. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно із договором оренди землі, від «05» січня 2012 року,

зареєстрованим відділом Держкомзему в Гайворонському районі Кіровоградської області про що вчинено запис від 12.12.2012 року № 02780, про існування якого позивач навіть не знала, оскільки даний договір оренди з ФГ «Олена» не укладала та нікого не уповноважувала не давала згоду на укладання даного правочину, і жодного разу не отримувала від орендаря орендної плати з 2012 року.

Про існування оспорюваного договору оренди земельної ділянки вона дізналась з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Дану інформацію підтвердила також її мати.

Вважає що даний договір землі є не законним та підлягає визнанню як недійсний.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, та просить їх задовільнити. Представник позивача пояснив, що позивач є власником землі. Угода була укладена матірю позивача. Без згоди органу опіки та піклування, тому потрібно договір визнати недійсним. При зверненні до реєстраційної служби у 2017 році позивач дізналась, що її земельна ділянка зайнята. Згодом позивачу розповіла мати, що від її імені вона уклала договір оренди землі і отримувала особисто орендну плату. Позивач вважає, що її матір порушила інтереси останньої. В поліцію позивач з приводу дій матері не зверталась.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог, просять суд відмовити у задоволенні позову. Голова ФГ «Олена» ОСОБА_4 пояснив, що був укладений договір на 10 років та зареєстрований. Оскільки власником землі була неповнолітня, то договір підписала її матір, в інтересах своєї дитини. До органу опіки і піклування не звертались, оскільки діяла в інтересах дитини, тому вважає, що не має підстав для визнання договору недійсним. Договір підписала мати позивача у присутності самої позивачки. З 2014, 2015, 2016 року орендну плату отримувала мати позивача, хто отримував орендну плату 2012 та 2013 року не памятає, але її отримували. Просить суд відмовити в задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що є матірю позивачки, договір оренди підписала сама особисто і получала оренду плату особисто, тому, що донька була неповнолітньою, зараз донька велика і хоче сама все вирішувати. Рішення про підписання договору не погоджувала з органом опіки та піклування і з донькою це питання не узгоджувала. Кошти отримувала особисто в грошовому вигляді, повністю дочці їх не передавала, коли давала частину грошей то казала , що це орендна плата за її земельну ділянку. Договір підписала в конторі в ФГ «Олена». Діяла в інтересах доньки, остання про це знала.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кожний окремо суду пояснили, що вони працюють в ФГ «Олена». Договір оренди землі був укладений в їх присутності, було вирішено, що договір підпише мати позивача, оскільки позивач на той момент була неповнолітньою. В орган опіки та піклування мати позивача не заверталась, остання отримувала орендну плату.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ № 778350 позивач є власником земельної ділянки загальною площею 3,0100 га з кадастровим номером :02:000:0789, яка розташована на території Гайворонської міської ради Кіровоградської області. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 7).

Договір оренди вказаної земельної ділянки, від «05» січня 2012 року,

зареєстрований відділом Держкомзему в Гайворонському районі Кіровоградської області 12.12.2012 року № 02780.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

На момент укладання оспорюваного договору оренди від 05.01.2012 р. позивач була неповнолітньою.

Згідно ч.3 ст.177 СК України батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених ч.2 цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування.

Статтею 20 Закону України «Про оренду землі», чинною на момент укладення договору оренди, визначалося, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

З урахуванням зазначених вимог законодавства мати позивача не мала права також від імені дочки укладати договір оренди належної їй земельної ділянки, який підлягав державній реєстрації, без згоди на те органу опіки та піклування.

Як вбачається з пояснень сторін та свідків органом опіки та піклування дозвіл на укладання договору оренди земельної ділянки, належної неповнолітній не надавався.

Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку, що мати позивача від власного імені договір оренди укладати не мала права, оскільки не є власником переданої у користування земельної ділянки, від імені позивача не вправі була його укладати, оскільки не мала на те дозволу органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування є нікчемним.

Згідно частин 1 та 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідного спору. У разі відсутності вимог про застосування наслідків такого правочину суд вказує у резолютивній частині судового рішення про нікчемність правочину (пункт 5 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Зміст оспорюваного правочину в частині передачі матірю позивача до ФГ «Олена» земельної ділянки порушує право власності позивача щодо вільного користування, розпоряджання її власністю, тобто суперечить вимогам ст.41 Конституції України та главі 29 Цивільного кодексу України. Зазначене є підставою для визнання правочину нікчемним через недотримання в момент його укладання вимог, встановлених ч.1 ст.203 ЦК України.

З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для часткового задоволення позову та визнання нікчемним договору оренди землі.

В задоволенні клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності слід відмовити, оскільки згідно ч. 4 ст. 261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття, тобто з 20.05.2015 року, а тому строк позовної давності не пропущений.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволенню позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1, що діє в інтересах позивача ОСОБА_3 до ФГ «Олена» в особі голови ФГ ОСОБА_4 про визнання договору оренди землі недійсним задовольнити частково.

Визнати нікчемним договір оренди земельної ділянки зареєстрований

відділом Держкомзему в Гайворонському районі Кіровоградської області від 12.12.2012 року № 02780 укладений між ОСОБА_3 та ФГ «Олена».

Стягнути з ФГ «Олена» на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в сумі 320 грн.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Кіровоградської області, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: І. В. Панасюк

Дата документу 19.12.2017