АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Дев'ята Київська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року позивач звернулася із позовом, на обґрунтування якого зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9, після смерті якого відкрилась спадщина на майно, серед іншого і 41/100 частина будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка є спадкоємцем ОСОБА_9 за заповітом.

Зазначаючи про те, що за життя ОСОБА_9 не зареєстрував встановленим порядком право власності на частину будинку, просила визнати за позивачкою право власності на 41/100 частину будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом. (т.1 а.с.1-6)

У поданих до районного суду письмових заявах та в районному суді відповідачі та їх представники не зазначали заперечень проти заявленого позову. (т.1 а.с.123-125, 130-131, 159, 176-177, 213-216, 238 т.2 а.с.29, 46, 58)

Треті особи просили розглянути справу за відсутності представників та ухвалити рішення відповідно чинного законодавства. (т.1 а.с.144-150, 226 т.2 а.с.16)

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 березня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Дев'ята Київська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві про визнання права власності в порядку спадкування задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на 41/100 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. (т.2 а.с.82, 84-87)

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилалася на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення районного суду і ухвалити нове яким відмовити у задоволенні заявлених вимог. На обґрунтування скарги зазначила, що суд не врахував вимог законодавства, доказів по справі, дійшов помилкового висновку про задоволення позову.(т. 2 а.с. 92-95)

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_11, відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8 підтримали скаргу і просили її задовольнити. ОСОБА_2, її представник ОСОБА_12 заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи були сповіщені встановленим порядком про що у справі є докази. Повідомлення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було здійснено за останньою відомою суду адресою, повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресатів за місцем проживання.(т. 2 а.с. 107-119)

Заяви від ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зміну адреси місця проживання (перебування) до суду не надходили.

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Старокиївського районного суду міста Києва від 06 березня 2001 року визнано за ОСОБА_9 право власності на 41/100 частин будинку АДРЕСА_1. Цим же рішенням визнано право власності ОСОБА_13 на 28/100 частин будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_5 на 14/100 частин будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_7 на 17/200 частин будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_14 на 17/200 частин будинку АДРЕСА_1.(т.1 а.с.17-20)

Належність ОСОБА_9 права власності на 41/100 частин будинку АДРЕСА_1 на підставі вищевказаного набравшого законної сили рішення суду, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не заперечували і в суді апеляційної інстанції.

Цих обставин не спростовано поясненнями представника ОСОБА_1 - ОСОБА_11, про що свідчить журнал та звукозапис судового засідання.

За повідомленням органу реєстрації 3/20 частини будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані за ОСОБА_9 на підставі договору дарування, посвідченого 3-ю Київською держнотконторою 21.04.1960 р. реєстровий № 4932, згідно з рішенням Старокиївського районного суду міста Києва від 06 березня 2001 року визнано за ОСОБА_9 право власності на 41/100 частин цього будинку, документи на перереєстрацію в Бюро не подані.

На час ухвалення вищевказаного рішення суду, ЦК Української РСР 1963 року не пов'язував момент виникнення права власності на нерухомість з моментом державної реєстрації такого права, а тому ОСОБА_9, який фактично користувався спірною частиною будинку, вважався таким, що набув право власності на вказану частину будинку.

Доказів відчуження вищевказаної частини будинку належної ОСОБА_9 за життя останнього до суду не надано і судом таких не встановлено.

26 червня 2010 року ОСОБА_9 склав заповіт за яким усе належне йому рухоме та нерухоме майно заповів ОСОБА_2 (т.1 а.с.8)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер. (т.1 а.с.7)

20 вересня 2010 року ОСОБА_2 заявила про прийняття спадщини про що подала письмову заяву до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори.

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 звернулись ОСОБА_7.(сестра спадкодавця), ОСОБА_15 із зазначенням, що перебувала у цивільному шлюбі із ОСОБА_9, ОСОБА_1 як племінниця спадкодавця та посиланням на рішення суду про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

За повідомленням завідувача Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори від 05 квітня 2013 року № 1326/0214, видати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину на частину жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 немає можливості, оскільки право власності на належну померлому частину будинку не було ним за життя зареєстроване у Київському міському бюро технічної інвентаризації. (т.1 а.с.77)

Вказані обставини підтверджуються належно завіреними копіями матеріалів спадкової справи № 825, які витребувані і долучені районним судом до матеріалів справи.

Відповідно до положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

За вимог ч. 1 ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

За роз'ясненнями, що містяться в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Доказів визнання недійсним (скасування) вищевказаного заповіту ОСОБА_9 на ім'я ОСОБА_2, наявності осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадковому майні, до суду не надано і судом таких не встановлено.

Відсутність факту державної реєстрації за життя спадкодавця ОСОБА_9 права власності на належну йому 41/100 частину вищевказаного будинку зазначено нотаріусом як підставу неможливості видати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину на вищевказану частину будинку. При цьому, свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_9 нотаріусом видано ОСОБА_2 на грошові вклади та інше майно. (т.1 а.с.9)

Оскільки спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на час чинності ЦК України в редакції Закону від 16 січня 2003 року, положення якого застосовані районним судом до спірних правовідносин, колегія суддів відхилила доводи апелянта про порушення районним судом норм матеріального права.

При цьому, колегія суддів враховує, що районним судом було забезпечено право апелянта надати до суду докази та заперечення проти заявленого позову, у т.ч. письмово через канцелярію суду, проте таких, окрім клопотань про відкладення розгляду справи, апелянтом або її представником заявлено не було.

Враховуючи вищевказані вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Під час установлення зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова

Справа № 22-ц/796/5273/2017

Унікальний номер 761/10130/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Піхур О.В.

Доповідач Левенець Б.Б.