Номер провадження: 22-ц/785/4699/17
Номер справи місцевого суду: 503/1914/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє одночасно і в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа Служба у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації Одеської області, про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 31 березня 2017 року,

встановила:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила усунути перешкоди у користуванні житловим будинком № 36 по вулиці Довженка в місті Кодимі Одеської області шляхом виселенняОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що 04 грудня 2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кодимського районного управління юстиції Одеської області за заявою стягувача ПАТ КБ «Приватбанк», прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню рішення Кодимського районного суду Одеської області про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі - 9 530,65 доларів США за кредитним договором від 24 січня 2007 року.

При проведенні виконавчих дій було виявлено майно у вигляді житлового будинку № 36 по вулиці Довженка в місті Кодимі (далі Житловий будинок), що належить їй на праві власності, який перебував в іпотеці. Державним виконавцем було прийняте рішення про задоволення вимог стягувача (банку), шляхом продажу належного їй житлового будинку. Відділом ДВС Кодимського районного управління юстиції було укладено договір з ТОВ «Укрспецторг групп», згідно якого доручено останньому виконання дій, повязаних з реалізацією арештованого житлового будинку, за початковою ціною 40 000 грн..

22 жовтня 2013 року відбулися прилюдні торги, за результатами яких житловий будинок було продано ОСОБА_5 за ціною 30 000 грн..

На підставі акту державного виконавця про проведені прилюдні торги державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 27 грудня 2013 року ОСОБА_5 видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

В березні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, відділу ДВС Кодимського районного управління юстиції, ТОВ «Укрспецторг групп» про визнання прилюдних торгів недійсними.

Рішенням Кодимського районного суду від 30 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 р., позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено в повному обсязі. Визнано недійсними прилюдні торги від 08 листопада 2013 року, протокол про проведення прилюдних торгів, акт про прилюдні торги щодо реалізації предмета іпотеки, свідоцтво про придбання з прилюдних торгів житлового будинку з надвірними спорудами, державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на житловий будинок з надвірними спорудами.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 69157860 від 28 вересня 2016 року право власності ОСОБА_5 на житловий будинок скасовано.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 69160501 від 28 вересня 2016 року вона є одноособовою власницею житлового будинку. Відповідачі проживають у її житловому будинку, відмовляються добровільно з нього виселитися, чинять перешкоди у користуванні житлом.

Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 10 листопада 2016 року до участі у справі залучено Службу у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 31.03.2017 р. позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє одночасно і в інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_10, ОСОБА_8, третя особа Служба у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації Одеської області, про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення задоволено в повному обсязі.

Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_8, які зареєстровані та проживають у житловому будинку, розташованому за адресою - м. Кодима Одеської області, вулиця Довженка, 36 зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6, на користь ОСОБА_11 сплачений нею судовий збір у сумі - 551,20 грн..

ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт, ОСОБА_5 та його представник у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Представник позивача у наданих письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважала необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилалася на те, що ОСОБА_5 придбав житловий будинок з прилюдних торгів, які рішенням Кодимського районного суду від 30 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 р., визнані недійсними. Також визнано недійснимисвідоцтво про придбання з прилюдних торгів житлового будинку з надвірними спорудами, державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на житловий будинок з надвірними спорудами. ОСОБА_4 є власником житлового будинку. ОСОБА_5 на сьогодні не є власником житлового будинку. З припиненням права власності на житловий будинок припинилося і право користування ним. Отже, він разом із членами його родини, які вселилися у житловий будинок з дозволу ОСОБА_5, підлягають виселенню.

Представник позивача усудовому засіданні підтримала викладені у письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Третя особа Служба у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації Одеської області у судове засідання представника не направила. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Надала заяву про розгляд справи з відсутності її представника.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка в судове засідання сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у повній мірі зазначеним вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4В, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог (а. с. 130 135).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог про виселення відповідачів з житлового будинку. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, нормам матеріального (ст. 141 Конституції України, ст. ст. 16, 23, 321, 391, 383, 386 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 212, 213 ЦПК України) права.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Заочним рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 1 березня 2011 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок № 36 та земельну ділянку, площею - 892 кв. м., розташовані по вул. Довженка в м. Кодима Одеської області, вартістю 50 500,00грн., що належить ОСОБА_4, в рахунок заборгованості за кредитним договором № ODKDGK0142006 від 24 січня 2007 року в сумі 76 952,95 грн.. Виселено ОСОБА_4 з житлового будинку № 5 по вул. Довженка в м. Кодима зі зняттям з реєстраційного обліку.

Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 13 лютого 2014 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 квітня 2014 року ухвалу від 13 лютого 2014 року скасовано з передачею заяви про перегляд заочного рішення на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2014 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення задоволено. Рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 25 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення зі зняттям з реєстраційного обліку відмовлено.

Додатковим рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 26 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2016 року прийнято відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» від позову до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 25 грудня 2014 року та додаткове рішення Кодимського районного суду Одеської області від 26 лютого 2015 року скасовано. Провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення закрито.

Рішенням Кодимського районного суду від 30 січня 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено в повному обсязі. Визнано недійсними: проведені 08.11.2013 р. прилюдні торги з продажу житлового будинку; протокол № 16-0533/13 від 08.11.2013 р. про проведення прилюдних торгів; акт від 08.11.2013 р. про прилюдні торги щодо реалізації предмета іпотеки житлового будинку; свідоцтво про придбання з прилюдних торгів житлового будинку з надвірними спорудами від 27.12.2013 р.; державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними спорудами.

17 січня 2015 року ОСОБА_4 подано заяву про поворот виконання рішення Кодимського районного суду Одеської області від 1 березня 2011 року шляхом вселення її в житловий будинок №36 по вул. Довженка в м. Кодима.

Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 10 вересня 2016 року заяву ОСОБА_4 про поворот виконання рішення задоволено. Вселено ОСОБА_4 в порядку повороту виконання рішення в житловий будинок №36 по вул. Довженка в м. Кодима.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2016 року ухвалу Кодимського районного суду Одеської області від 10 серпня 2016 року про поворот виконання рішення Кодимського районного суду Одеської області від 1 березня 2011 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. В задоволенні заяви ОСОБА_4 про поворот виконання рішення Кодимського районного суду Одеської області від 1 березня 2011 року шляхом вселення ОСОБА_4 в житловий будинок №36 по вул. Довженка в м. Кодима Одеської області відмовлено. Вказаною ухвалою апеляційного суду Одеської області розяснено, що якщо виходити з того, що прилюдні торги, на яких ОСОБА_5 придбав будинок визнано недійсними, то будинок фактично повернувся у власність ОСОБА_4 та іпотеку банку. Усунення перешкод для ОСОБА_4 у користуванні будинком підлягають вирішенню шляхом звернення до суду з відповідним позовом до осіб, які створюють такі перешкоди, а не з заявою про поворот виконання рішення суду шляхом вселення в будинок.

Таким чином, встановлено, що одноосібним власником житлового будинку є - ОСОБА_4.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятою у Парижі 20 березня 1952 року, гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.

За правилами, передбаченими ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту є зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно із ст. ст. 321, 391 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Одним із способів захисту порушеного права та інтересів судом є припинення дії, яка порушує право (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Оскільки судом беззаперечно встановлено, що позивач є власником житлового будинку, колегія суддів вважає правильним висновок суду про виселення відповідачів з житлового будинку.

Відповідний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 р., справа № 6-709цс16, який відповідно до ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Доводи апелянта про розповсюдження на правовідносини сторін ст. 109 ЖК України, оскільки у них відсутнє інше житло, виселено малолітніх дітей, проти чого заперечувала Служба у справах дітей, ОСОБА_5 придбав житловий будинок з прилюдний торгів як добросовісний набувач, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з того, що між сторонами встановлено наявність правовідносин власності, захисту права власності, а не житлові правовідносини.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до правил, встановлених ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вищевказаних положень діючого законодавства та ст. ст. 27, 31 ЦПК України тільки позивач визначає відповідача, підстави та предмет позову.

Позивач не заявляла вимог про зняття відповідачів з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржене рішення, зазначених положень до уваги не взяв. Ухваливши рішення про зняття відповідачів з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, вийшов за межі позовних вимог.

Доводи апелянта про те, що позивач не заявляв вимоги про зняття з реєстраційного обліку, а тому суд вийшов за межі позовних вимог, є обґрунтованими.

Доводи апелянта про те, що в рішенні не зазначено, в якій частці стягнуто судовий збір, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це питання може бути вирішено у передбаченому ст. 221 ЦПК України.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_6 є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції. Підставою для змінити рішення суду є порушення норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частинізняття відповідачів з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні. Необхідно виключитиз мотивувальної та резолютивної частин рішення судження про зняття відповідачів з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 Вадим задовольнити частково.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 31 березня 2017 року - змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин рішення Кодимського районного суду Одеської області від 31 березня 2017 року судження про зняття відповідачів з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3