АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/8587/13-ц Номер провадження 22-ц/786/1286/17Головуючий у 1-й інстанції Чистик І. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

При секретарі : Шевченко І.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 березня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 березня 2017 рокув задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Вважає, що поповнення рахунку відповідача 09.03.2011 року на суму 50 грн. перервало строк позовної давності, а відтак відсутні підстави для відмови в задоволенні заявлених вимог внаслідок сплину позовної давності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає за таких обставин.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 16.08.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (зараз ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Факт укладення договору, як і факт отримання позичальником кредитної картки та користування нею в межах строку її дії та наявність заборгованості не заперечується відповідачем.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, банк посилався на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої станом на 31.10.2013 р. становив 20813,95 грн. та яка складалася з : 5269,40 грн. - заборгованість за кредитом, 14315,31 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, а також штрафів відповідно до умов кредитного договору: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 979,24 грн. штраф (процентна складова).

Відмовляючи в задоволенні позову внаслідок сплину строку позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що термін дії картки тривав до 31.03.2009 року, факт її перевипуску не знайшов свого підтвердження, здійснення позичальником останнього платежу по картці мало місце 23.10.2009 року. При цьому суд критично оцінив твердження позивача про здійснення відповідачем 09.03.2011 року чергового платежу в розмірі 50 грн. в терміналі самообслуговування, який розташований в м. Гребінка, Полтавської області, зазначивши про неможливість ідентифікувати особу, яка здійснила цей платіж та відсутності даних про те, що позичальник уповноважувала іншу особу на вчинення подібних дій.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду з наступних підстав.

Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Підписавши 16.08.2007 року заяву на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, ОСОБА_3 погодилась, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку складає між нею і банком договір про надання банківських послуг.

Пунктом 9.12. Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодні із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору він автоматично пролонгується на такий самий строк.

Пунктом 3.1.3. умов визначено, що по закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше не надійшла письмова заява держателя про закриття карткового рахунку, а також за наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картковому рахунку та за виконання інших умов продовження, передбачених договором.

З наданої ПАТ КБ «Приватбанк» довідки від 16.09.2016 року вбачається, що за укладеним кредитним договором від 16.08.2007 року, позичальнику була надана кредитна картка: № 313402, відкрита 16.08.2007 року, з терміном дії до 03.09. Тобто картка була дійсна до 31.03.2009 року, що вірно встановив суд першої інстанції.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів про те, що після закінчення строку дії картки № 313402, тобто після 31.03.2009 року, ним було перевипущено та видано позичальнику іншу кредитну картку.

Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено закриття картки в разі наявності перевитрат платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом протягом 6 місяців. При цьому, послідуюче поновлення дії картки можливо лише після повного погашення заборгованості. В разі відсутності на картковому рахунку грошових коштів в розмірі достатньому для оплати послуг банку для продовження строку дії картки та при ненадходженні грошових коштів протягом 3 місяців з моменту закінчення строку дії картки, банк стягує комісію за обслуговування рахунку згідно діючих тарифів. При нульовому залишку коштів на неактивному картковому рахунку, останній закривається (п.п. 9.4, 9.6).

Таким чином, в звязку з відсутністю доказів, які-б свідчили про випуск та видачу нової кредитної картки, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що після закінчення строку дії картки 03.09. строк дії кредитного договору не продовжувався.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Пунктами 6.5., 6.9, 8.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачено обовязок клієнта погашати заборгованість за кредитом та відсотками за користування ним, перевитрати платіжного ліміту, сплачувати комісію на умовах, передбачених договором та відповідальність перед банком, що полягає в обовязку в разі виникнення заборгованості погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення. За порушення строку платежу за будь-яким грошовим зобовязанням більш ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень та 5 % від суми позову.

Згідно п.5.4. Умов та правил надання банківських послуг, строк погашення відсотків за кредитом щомісячно за попередній місяць, строк погашення кредиту у повному обсязі не пізніше останнього дня місяця вказаного на платіжній картці.

Отже, перебіг позовної давності для щомісячних платежів погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки.

З наданої банком виписки по рахунку ОСОБА_3 за період з 01.01.1999 року по 03.09.2016 року вбачається, що після закінчення строку дії кредитної картки 03.09. було здійснено платежі 24.09.2009 року на суму 500 грн., 23.10.2009 року - 500,01 грн. та відповідно 09.03.2011 року - 50 грн.

При цьому, надходження коштів 24.09.2009 року та 23.10.2009 року на суму 500 грн. та 500,01 грн. відповідно відбулося шляхом надходження готівки за платіжними картками 4149****3402 кредитна частина Р2Р, а надходження коштів в сумі 50 грн. 09.03.2011 року мало місце через термінал самообслуговування в м. Гребінка кредитна частина Р2Р переводу.

Пунктом 4.1. розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг, встановлено, що зарахування (поповнення) грошових коштів на картковий рахунок виконується за номером картки/рахунку та може здійснюватись шляхом внесення готівкових коштів в касу ЗАТ КБ «Приватбанк» або перерахування з рахунків в інших банках за допомогою переводу грошових коштів з інших розрахункових або депозитних рахунків фізичної особи або з рахунків інших осіб за їх дорученням у відповідності до вимог діючого законодавства.

Суд вірно застосував правову позицію, викладену в постанові ВСУ від 23.11.2016 року по справі № 6-2104цс16, згідно якої відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, шо здійснений 09.03.2011 року платіж в сумі 50 грн. через термінал самообслуговування в м. Гребінка здійснювався саме відповідачем або довіреною особою за її дорученням, оскільки з матеріалів справи не представляється можливим ідентифікувати особу, яка його здійснила.

Крім того, здійснення платежу через термінал самообслуговування не відповідає вимогам діючого законодавства щодо оформлення платіжних документів, оскільки не містить відомостей щодо особи, якою був вчинений платіж, а також мети його здійснення в рахунок погашення кредитної заборгованості, або конкретного чергового платежу чи його частини, а отже не може прийматись до уваги як обставина, яка свідчить про переривання строку позовної давності.

Одночасно, відповідачем не заперечується проведення платежу в рахунок погашення заборгованості після закінчення строку дії картки 23.10.2009 року в сумі 500,01 грн., що перервало строк позовної давності, який в такому випадку буде обраховуватись до 23.10.2012 року.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Проте з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся 09.12.2013 року.

Відповідно до частин 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З наданої представником відповідача заяви вбачається, що останній просив застосувати до позовних вимог банку строк позовної давності.

Враховуючи недоведеність здійснення відповідачем або уповноваженою особою платежу 09.03.2011 року в м. Гребінка, що в свою чергу свідчило б про переривання строку позовної давності, місцевий суд на підставі заяви про застосування строку позовної давності обґрунтовано відмовив в задоволенні позову з підстав, визначених ч.4 ст. 267 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Так, не заслуговують на увагу посилання апелянта на Постанову НБУ №705 від 05.11.2014 р. «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», яка передбачає обовязок користувача карти повідомити банк про втрату картки чи здійснення платіжних операцій, яких він не виконував, оскільки позичальник ОСОБА_2 свою платіжну карту з терміном дії до 31.03.2099 року не втрачала та їй не було відомо про здійснення 09.03.2011 року оплати в розмірі 50 грн. в терміналі самообслуговування в м. Гребінка, а відтак в неї були відсутні будь-які підстави сповіщати про це банк.

Крім того, Постанова НБУ, на положення якої посилається апелянт, набрала чинності в 2014 році, тоді , коли спірний платіж мав місце в березні 2011 року.

Одночасно, колегія суддів зауважує, що твердження апелянта про переривання позовної давності здійсненням боржником оплати через термінал самообслуговування в березні 2011 року суперечить висновкам, викладеним в правовій позиції ВСУ по справі № 6-2104цс16, які є обовязковими при розгляді справ з подібними правовідносинами.

Крім іншого, достатньою підставою для критичного відношення слугує сам факт здійснення оплати через термінал самообслуговування 09.03.2011 року в іншому населеному пункті, який знаходиться на достатньо відділеній відстані від місця проживання позичальника та після дворічного не внесення ним будь-яких платежів по своїй картці.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції як постановленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 березня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

С У Д Д І : (підписи)

З оригіналмо згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1