АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7533/17 Справа № 202/572/17 Головуючий у 1 й інстанції - Бєльченко Л.А. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.,

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державної організації «Комбінат «Салют» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем у справі ДО «Комбінат «Салют» перебувала у трудових відносинах, працюючі на посаді бухгалтера 1 категорії. 25 жовтня 2016 року керівництвом було видано наказ № 104 «Про зміни до штатного розкладу», котрим було визначено скорочення 18 посад з 01 січня 2017 року. Того ж дня було видано наказ № 33-ос, котрим попереджено про звільнення з роботи з 30 грудня 2016 року 18 працівників підприємства, в тому числі і її. Наказом від 20 грудня 2016 року № 36-ос вона звільнена з посади у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України. Вважає, що її звільнення відбулося із порушенням норм діючого законодавства.

Позивачка зазначає, що в ДО «Комбінат «Салют» існувало три штатні одиниці бухгалтера 1 категорії; скороченню згідно наказу № 104 від 25 січня 2016 року підлягала одна посада бухгалтера 1 категорії.

Вважає, що при її звільненні відповідачем в порушення норм статті 42 КЗпП України не враховано її переважне право на залишення на роботі, тому просила суд визнати незаконним та скасувати наказ ДО «Комбінат Салют» від 20 грудня 2016 року № 36-ос про її звільнення, поновити на роботі на посаді бухгалтера 1 категорії ДО «Комбінат «Салют», стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі,

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності та штату працівників.

Судом встановлено, що Державна організація «Комбінат «Салют» це державна організація, заснована на державній власності, що належить до сфери управління Державного агентства резерву України і діє відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2014 року № 517 «Про затвердження положення про Державне агентство резерву України»( а.с.60-70).

Паспортом бюджетної програми на 2016 рік, затвердженим Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України і Наказом Міністерства фінансів України 04 березня 2016 року № 090/331 зі змінами визначені стратегічні цілі головного розпорядника, на досягнення яких спрямована реалізація бюджетної програми, серед яких визначено підвищення рівня ефективності діяльності державних організацій Держрезерву України та скорочення штатної чисельності працівників державних організацій Держрезерву. Протоколом Погоджувальної ради Держрезерву України від 20 жовтня 2016 року зафіксовано рекомендації і вимоги Держрезерву України, адресовані керівнику ДО «Комбінат «Салют», в тому числі надати пропозиції щодо оптимізації штатного розпису організації.

На виконання цього, ДО «Комбінат «Салют» 25 жовтня 2016 року видано наказ № 104 «Про зміни до штатного розпису», яким передбачено скорочення ряду посад, в тому числі однієї одиниці посади бухгалтера 1 категорії ( а.с. 135).

Станом на 25 жовтня 2016 року штатним розписом ДО «Комбінат «Салют» передбачалося три штатних одиниці бухгалтера 1 категорії в загальному фонді і 0,5 одиниці - в спеціальному. З 01 січня 2017 року штатним розписом передбачалося лише дві посади провідного бухгалтера в загальному фонді.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 15 лютого 2001 року працювала в ДО «Комбінат «Салют» на посаді бухгалтера 1 категорії (а.с. 131-134).

Наказом № 33-ос від 25 жовтня 2016 року позивач була попереджена про звільнення з посади 30 грудня 2016 року ( а.с. 136).

Відповідно до копії постанови Первинної профспілкової організації ДО «Комбінат «Салют» від 07 грудня 2016 року питання щодо звільнення позивача згідно пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України розглядалося на засіданні профспілкового комітету, останній надав згоду на звільнення ОСОБА_2 з посади бухгалтера 1 категорії ( а.с. 144).

Судом встановлено, що позивачеві пропонувались вакантні посади на підприємстві : машиніста холодильних установок ( аміачних) і 0,5 ставки від посади провідного інженера з охорони праці, але ОСОБА_2 від них відмовилась, про що було складено відповідний акт ( т.1, а.с. 145, т.2 , а.с. 39).

Наказом № 36-ос від 20 грудня 2016 року позивача було звільнено з посади бухгалтера 1 категорії з 30 грудня 2016 року на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату ( а.с. 137).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідачем при звільненні ОСОБА_2, було дотримано вимоги ст. 49-2 КЗпП України, а також вимоги ст. 42 цього Кодексу щодо переважного права залишення на роботі.

Встановлено, що на посадах бухгалтерів 1 категорії загального фонду працювали троє осіб: ОСОБА_2, яка має диплом спеціаліста Дніпропетровського державного університету 1975 року за спеціальністю «Електронні обчислювальні машини» з кваліфікацією - інженер - системотехнік; ОСОБА_3, яка має диплом спеціаліста з відзнакою Дніпропетровської державної фінансової академії 2006 року за спеціальністю «Фінанси», кваліфікація - спеціаліст з фінансів та ОСОБА_4, яка має диплом спеціаліста Державної металургійної академії України 1997 року за спеціальністю «Металознавство та термічна обробка металів», кваліфікація - інженер - металург, остання пройшла у 2007 році курс інтенсивного навчання за предметами «Бухгалтерський облік», «Навчальна практика з бухгалтерського обліку», «Основи економіки підприємства», «Документальне забезпечення управління», «Податкова система України», «1-с бухгалтерія». Тобто із трьох працівників, котрі обіймали посади бухгалтера 1 категорії, кваліфікаційним вимогам, визначеним посадовою інструкцією бухгалтера 1 категорії, відповідала лише ОСОБА_3 ( а. с. 198-201 п.6). При цьому ОСОБА_4 пройшла спеціальний курс навчання за предметами «Бухгалтерський облік», «Навчальна практика з бухгалтерського обліку», «Основи економіки підприємства», «Документальне забезпечення управління», «Податкова система України», «1-с бухгалтерія». Даних про підвищення кваліфікації та проходження спеціального професійного навчання ОСОБА_2 не встановлено.

При вирішенні питання про переважне право на залишення на посаді відповідачем також враховувалось, що бухгалтер 1 категорії ОСОБА_4 має на утриманні двох неповнолітніх дітей; бухгалтер 1 категорії ОСОБА_3 має на утриманні неповнолітнього сина і в сім'ї немає інших працівників із самостійним заробітком; бухгалтер 1 категорії ОСОБА_2 є пенсіонеркою за віком, отримує пенсію, на утриманні неповнолітніх дітей немає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції не вірно застосовано положення ч. 2 ст. 42 КЗпП України стосовно переважного права на залишення на роботі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки при звільненні позивачки були враховані усі передбачені законом обставини, а саме кваліфікація, сімейний стан, наявність на утриманні неповнолітніх дітей.

На відміну від інших осіб, які перебували на посадах бухгалтерів, позивачка є пенсіонеркою за віком, отримує пенсію та дітей на утриманні не має.

Посилання апеляційної скарги на те, що постанова профспілкового комітету про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 не відповідає вимогам, щодо її оформлення є безпідставними, та не впливають на висновок щодо дотримання відповідачем вимог законодавства при звільненні ОСОБА_2

Твердження апеляційної скарги позивачки про те, що у листопаді 2016 року ОСОБА_2 не була запропонована вивільнена посада заступника начальника дільниці зберігання, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки встановлено, що в ДО «Комбінат «Салют» була наявна одна посада заступника начальника дільниці, котру обіймали по 0,5 ставки працівники ОСОБА_5 і ОСОБА_6 17.11.2016 року ОСОБА_5 звільнилась із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України; ОСОБА_6 переведена на роботу в умовах повного робочого дня, тобто на повну ставку. Таким чином, не можна вважати, що посада заступника начальника дільниці зберігання була вивільнена, оскільки на підприємстві була наявна одна штатна посада, а не 0,5 ставки.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з рішенням суду та особистого тлумачення норм права.

Судом першої інстанції у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров