Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/3176/16-ц
Провадження № 2/723/156/17
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд,

Чернiвецької областi в складі:

головуючого судді Яківчика І.В.

при секретарі Крупчак М.І.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши, в ході розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкоди користування та розпорядження своїм майном, клопотання про повернення позивачу позовної заяви поданої в новій редакції, на підставі п.8 ст.207 ЦПК України та зобовязання до сплати судового збору за ще одну вимогу немайнового характеру, -

встановив:

В провадженні Сторожинецького райсуду перебуває цивільна справа № 723/3176/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкоди користування та розпорядження своїм майном, який подано в порядку вимог ст.31 ЦПК України, як позовна заява в новій редакції.

В ході розгляду даної справи, представник відповідача заявив, в усній формі клопотання, підтримане відповідачем, про повернення зави поданої в новій редакції позивачу внаслідок порушення ним свого права на зміну предмета або підстав позову до початку розгляду справи по суті, а також внаслідок збільшення кількості позовних вимог без доплати судового збору.

Представник позивача, заперечив правомірність заявленого клопотання посилаючись на права позивача визначені нормами ЦПК України.

Розглянувши клопотання суд приходить до наступних висновків.

Позивач 21.11.2016 року звернувся до суду з позовом про примусове виселення з приватного житлового будинку відповідача, оплативши вказану вимогу судовим збором. Ухвалою суду від 21.12.2016 року по справі було відкрито провадження та призначено судовий розгляд.

В ході судового розгляду до початку розгляду позову по суті, від позивача 18.04.2017 року, надійшла позовна заява в новій редакції, згідно якої позивач просив зобовязати відповідача не чинити перешкоди в користуванні та розпорядженні житловим будинком, виселивши відповідача з нього та зобовязати відповідача звільнити житловий будинок від особистих речей і передати позивачу ключі від вхідних дверей будинку а також зобовязати відповідача не чинити позивачу перешкод в користуванні та розпорядженням іншими погосподарськими будівлями і спорудами, які розташовані біля цього ж житлового будинку з передачею позивачу ключів від вхідних дверей цих надвірних споруд.

Заявивши клопотання, відповідач вважає, що позивач, подаючи позовну заяву в новій редакції, порушив вимоги ст.31 ЦПК України щодо свого права на зміну предмета або підстав позову.

Разом з тим, суд жодних порушень в цій частині, які були б допущені позивачем, не виявив, оскільки позивач, у відповідності до вимог вказаної статті ЦПК України має право змінити як підстави так і предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

При цьому очевидним є те, що позивач змінюючи предмет позову, яким є його матеріально-правові вимоги, буде безперечно змінювати і підстави позову, які є нероздільними із предметом, оскільки являються конкретними фактами, якими обґрунтовується матеріально-правова вимога.

Що стосується сплати судового збору за зміненими матеріально правовими вимогами то в даному випадку з огляду на правила зазначені в ст.186 ЦК України, щодо головної та приналежної речі, суд вважає, що житловий будинок та надвірні споруди, перешкоди в користуванні якими позивач просить усунути, є головною та приналежною річчю і є нероздільними між собою, що свідчить і про єдність цих позовних вимог. При цьому право позивача на постановку питання щодо окремого вирішення питань про усунення перешкод в користуванні головною та приналежною річчю, на думку суду не свідчить про необхідність сплати судового збору в подвійному розмірі.

Питання щодо сплати судового збору за розгляд вимог про виселення відповідача із житлового будинку та звільнення цього будинку і надвірних споруд від особистих речей відповідача також не є подвійними і різними вимогами.

Суд, приймаючи позовну заяву позивача в новій редакції, вважав і вважає на даний час, що предметом позову є усунення перешкод в користуванні головною річчю житловим будинком та приналежними речами надвірними спорудами, а виселення відповідача, звільнення майна від особистих речей та передача ключів є способом усунення перешкод в користуванні майном.

Внаслідок цього способи усунення перешкод в користуванні майном, на думку суду окремо оплаті судовим збором не підлягають, що свідчить про безпідставність клопотання.

При цьому судом враховано, що повернення позову на підставі вимог статті 207 ч.8 ЦПК України, про що заявляв відповідач є неможливим, оскільки вказана стаття регулює питання щодо залишення заяви без розгляду.

Крім того на думку суду, всі питання викладені в клопотанні відповідача не порушують права відповідача передбачені в ст.ст. 27, 31 та інших ЦПК України, не перешкоджають розгляду справи і до того ж не належать до повноважень сторін позову і є виключною компетенцією суду, а тому в задоволенні цього клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст.27, 31, 168 ЦПК України, суд

УХ В А Л И В:

Відмовити позивачу ОСОБА_2 та його представнику в задоволенні клопотання про повернення позовної заяви відповідачу та зобовязання сплати судового збору, внаслідок його безпідставності.

СУДДЯ