Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Мостової Г.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Правекс-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 13 серпня 2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 415-005/07Ф, з доповненнями до нього, згідно з умовами якого відповідачка отримала від АКБ «Правекс-Банк» кредит в іноземній валюті в сумі 107 тис. дол. США, для споживчих цілей на строк з 13 серпня 2007 року до 13 серпня 2014 року зі сплатою 13,99 %, а з 20 червня 2008 року - 16 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника 15 серпня 2007 року ОСОБА_5 передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

15 серпня 2007 року між ОСОБА_5 та АКБ «Правекс-Банк» укладено договір поруки, поручитель в порядку та на умовах, передбачених даним договором зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань позичальника за кредитним договором ОСОБА_4

Позивач умови договору виконав, проте відповідачі зобов'язання належним чином не виконували, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

01 березня 2011 року банк звертався до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із вимогами в повному обсязі погасити заборгованість за кредитним договором, однак ними зазначені вимоги виконані не були.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором, що станом на 09 червня 2015 року становить 372 020,97 дол. США, з яких: непогашений кредит - 107 тис. дол. США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 1 16 851,76 дол. США; несплачені відсотки - 75 851,26 дол. США; пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 72 317,95 дол. США та судові витрати в сумі 3 654 грн.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року, позов ПАТ «Правекс-Банк» задоволено.

Стягнуто з солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором, що станом на 09 червня 2015 року становить 372 020,97 дол. США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 13 серпня 2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Правекс-Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 415-005 07Ф, згідно з умовами якого остання отримала кредит в іноземній валюті в сумі 91 тис. дол. США для споживчих цілей на строк з 13 серпня 2007 року до 13 серпня 2014 року, із сплатою 13,99 % річних.

За умовами п. 4.1 кредитного договору кредит підлягає поверненню в строк до 13 серпня 2014 року у відповідності до графіку погашення заборгованості за кредитом.

Пунктом 4.2 вказаного договору встановлено, що відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісячно (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) в строк до 10 числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також в момент повернення кредиту, вказаний в п. 1.2 договору.

Відповідності до умов п. 4.3 кредитного договору, за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та /або строків сплати відсотків за користування кредитом, строк користування кредитом, вказаний в п. 1.2 договору, припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, в якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

Згідно з п.1.3 кредитного договору у кожному випадку невиконання (або неналежного виконання) позичальником своїх зобов'язань за договором, розмір процентної ставки збільшується на 1% річних, починаючи з розміру, встановленого в п. 1.2 кредитного договору.

Відповідно до п. 9.1 договору за порушення строків повернення кредиту, або погашення чергової частини кредиту, та/або строків сплати відсотків за користування кредитом, відповідач сплачує пеню за кожен день прострочки, в розмірі подвійної відсоткової ставки, вказаної в п. 1.2 договору, що діяла а період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.

Встановлено, що з урахуванням внесених до кредитного договору змін, з 20 червня 2008 року діяла відсоткова ставка за користування кредитом, у розмірі 16 % річних.

На підставі заяви ОСОБА_4 від 14 липня 2008 року, 05 серпня 2008 року у п. 1 кредитного договору було внесено зміни та збільшено суму кредитних коштів до 107 тис. дол. США.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед іпотекодержателем за кредитним договором № 415-005/07Ф від 13 серпня 2007 року та можливих змін і доповнень до нього 15 серпня 2007 року щодо сплати відсотків, неустойки (штрафу, пені), основної суми боргу за кредитом, будь-якого збільшення цієї суми, іпотекодавець ОСОБА_5 передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1.

Також 15 серпня 2007 року між ОСОБА_5, як поручителем, та АКБ «Правекс-Банк» було укладено договір поруки № 415-005/07Ф, згідно з умовами якого поручитель в порядку та умовах, передбачених даним договором зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань ОСОБА_4, як позичальника за кредитним договором № 415-005/07Ф.

07 серпня 2011 року, з урахувань внесених змін до кредитного договору за наведених підстав було змінено й п.1.1 договору поруки.

На виконання умов кредитного договору та договору поруки, 01 березня 2011 року банк звернувся з вимогами до відповідачів, в яких просив погасити заборгованість за кредитним договором.

Вимогу банку відповідачами виконано не було.

Згідно з розрахунком, наданим банком, станом на 09 червня 2015 року заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором № 415-005/07Ф становить 372 020,97 дол. США, з яких: непогашений кредит - 107 тис. дол. США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 116 851,76 дол. CШA: несплачені відсотки - 75 851,26 дол. США; пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 72 317,95 дол. США.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у строк, встановлений у зобов'язанні.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачі належним чином не виконували взяті на себе зобов'язання перед позивачем за кредитним договором № 415-005/07Ф, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню у солідарному порядку.

Суди, дійшли правильного висновку про те, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів, що є їх процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), на спростування наданого банком розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено, і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.І. Євтушенко
Г.І. Мостова