23.01.2017 Єдиний унікальний № 371/1441/16-ц Провадження № 2/371/63/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участі:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

з секретарем Січкаренко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі й гідності, ділової репутації, стягнення моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду, посилаючись на ті обставини, що являється депутатом Центральненської сільської ради, інвалідом війни 2 групи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, має статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії. 22 серпня 2016 року брав участь у спільному засіданні постійних комісій сільської ради, яке проходило в робочому кабінеті сільського голови. Після закінчення засідання відповідач публічно у присутності депутатів сільської ради ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, секретаря сільської ради ОСОБА_7 та директора ОСОБА_8 ступенів ОСОБА_9 висловила своє незадоволення з приводу звернень окремих громадян до правоохоронних органів стосовно вчинення нею кримінального правопорушення. При цьому, сказала з іронією: «А такий як ОСОБА_10 є ініціатором таких звернень. Я, у свою чергу, буду добиватися перевірки законності отриманих ним пільг, який він є ліквідатор аварії на Чорнобильській АЕС, та добюся щоб його позбавили цих пільг».

Будучи розхвильованим, він взяв вдома документи та нагороди, повернувся до сільської ради, показав відповідачу посвідчення ліквідатора 1 категорії, інваліда 2 групи і нагороди, які має.

У жовтні 2016 року після закінчення чергової сесії сільської ради у присутності депутатів та запрошених він звертався до відповідача з проханням вибачитися публічно перед ним за сказане нею раніше щодо наявності у нього «липових» пільг ліквідатора на ЧАЄС, на що відповідач відмовила.

Вважає, що неправомірними діями відповідача принижена його честь, гідність та ділова репутація, так як він є депутатом сільської ради, заподіяно моральну шкоду. Така шкода виразилася в моральних переживаннях та стражданнях у звязку з поширенням недостовірних відомостей про те, що він користується пільгами незаконно. Він повинен був постійно виправдовуватись перед односельчанами, що пільгами ліквідатора користується на законних підставах.

Через переживання у нього погіршився стан здоровя, 30 вересня, 11 жовтня і 03 листопада 2016 року він звертався до медичного закладу. 25 листопада 2016 року Київською обласною лікарнею № 2 йому рекомендовано стаціонарне лікування.

Просив в судовому порядку визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, ганьблять честь, гідність та ділову репутацію відомості, поширені відповідачем 22 серпня 2016 року визначеному колу осіб у приміщенні сільської ради; визнати наклепом дії відповідача з поширення 22 серпня 2016 року наступної інформації: «Я у свою чергу буду добиватися перевірки законності отриманих ним пільг, який Він є ліквідатор аварії на Чорнобильській АЕС, та добюся щоб його позбавили цих пільг»; зобовязати відповідача спростувати дані відомості та вибачитись перед ним при свідках; стягнути на його користь 10000 гривень моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені у поданій до суду заяві. Уточнив, що просить визнати недостовірними ті ж відомості, які просить визнати наклепом. Не зміг пояснити, які фактичні дані повідомила відповідач, вважає, що честь його принижена фактом сумніву в тому, що він законно отримав статус ліквідатора аварії на ЧАЕС. Має хворе серце, дії відповідача спровокували погіршення стану його здоровя.

Відповідач позов не визнала. Суду пояснила, що є сільським головою Центральненської сільської ради. Позивач, будучи депутатом сільської ради, постійно висловлює незадоволення її роботою, звертається зі скаргами до різних установ. 22 серпня 2016 року на засіданні комісії він висловлював своє незадоволення з приводу тієї обставини, що сільською радою вручення медалей особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС, проводилося не в урочистій формі. Зазначив, що він хворіє і вже отримав першу категорію учасника ліквідації наслілків аварії на ЧАЕС. Оскільки вона володіла інформацією про те, що у нього була друга категорія учасника ліквідації наслідків на ЧАЕС, вона висловила судження, що інформацію про отримання ним статусу постраждалого першої категорії необхідно перевірити. Трактування її слів як наклепу є субєктивним тлумаченням їх позивачем. Її вислів не містив тверджень про відсутність у позивача статусу постраждалого.

Представник відповідача вважає заявлений позов безпідставним, оскільки вислови відповідача про те, що певну інформацію, повідомлену позивачем, необхідно перевірити, не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані.

Суд, заслухавши сторони, представника відповідача, свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно частини 4 статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

За частиною 1 статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до частини 1 статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За правилами частини 4 вказаної статті спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обовязків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Частина 2 статті 302 ЦК України встановлює, що фізична особа, яка поширює інформацію, зобовязана переконатися в її достовірності.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Судом встановлено наступні обставини.

Позивач є особою, що має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), інваліда ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.

Дані обставини підтверджені посвідченням серії А № 302655, виданим Київською обласною державною адміністрацією 25 лютого 2016 року, та серії ААВ № 002475, виданим управлінням соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області 11 березня 2016 року.

22 серпня 2016 року у Центральненській сільській раді Миронівського району Київської області відбувалося спільне засідання постійних комісій сільської ради, яке проходило в робочому кабінеті сільського голови. По закінченню засідання у присутності позивача, депутатів сільської ради ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, секретаря сільської ради ОСОБА_7 та директора ОСОБА_8 ступенів ОСОБА_9 сільський голова наголосила на необхідності конструктивної роботи депутатів, вказала на необхідність припинення написання неправдивих оголошень та скарг. В ході розмови позивач висловлював своє незадоволення з приводу тієї обставини, що сільською радою вручення медалей особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС, проводилось не в урочистій формі. Він мав розмову з секретарем сільської ради ОСОБА_7, в якій зазначив, що хворіє і вже отримав посвідчення постраждалого від наслідків Чорнобильської катастрофи першої категорії. Відповідач, яка володіла інформацією про те, що позивач мав статус учасника ліквідації наслідків на ЧАЕС другої категорії, сказала, що «Інформацію про отримання ним першої категорії ліквідатора необхідно перевірити».

Вказані обставини підтверджені показаннями свідка позивача ОСОБА_6 та свідка відповідача ОСОБА_7

Дещо по-іншому сказані відповідачем слова запамятала свідок ОСОБА_5 Вона показала, що відповідач висловилась наступним чином : «Ще нада розібратися який він чорнобилець».

Суд вважає, що вказані висловлення «Інформацію про отримання ним першої категорії ліквідатора необхідно перевірити» та «Ще нада розібратися який він чорнобилець» не є різними. Дані висловлювання вказують на необхідність перевірки інформації про отримання позивачем посвідчення постраждалого від наслідків Чорнобильської катастрофи першої категорії.

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_11 надав показання, з яких слідує, що відповідач повідомила таку інформацію : «Я буду добиватися перевірки того, чи законно він отримав посвідчення і щоб його позбавили пільг». Відповідаючи на запитання учасників судового процесу, даний свідок не міг вказати жодної з інших обставин, які мали місце при обставинах, у приміщенні сільської ради, з тих підстав, що не памятає.

З показань свідка ОСОБА_11 вбачається, що він дослівно повторює висловлення як таке, що сказане відповідачем, зазначене позивачем у прохальній частині позовної заяви. Такі показання суперечать показанням свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, тому суд їх оцінює критично.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у пункті 19 його постанови № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Якщо субєктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обовязок відшкодувати моральну шкоду.

Обставини, які є складовою юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, не знайшли підтвердження при розгляді справи.

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «ОСОБА_6 вираження поглядів»: кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Судження - форма мислення, в якій стверджується або заперечується певна інформація про предмети, їх властивості або стосунки; висловлювання, яке стверджує істинність або хибність предмету або ознаки в традиційній логіці, а в трьохзначних логіках може вказувати і на його невизначеність (наприклад, судження про майбутнє).

Відповідач ОСОБА_12 висловила думку про необхідність перевірки інформації про отримання позивачем статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії І).

Висловлення відповідача не є оцінкою дій, їх не можливо витлумачити як такі, що містять фактичні дані, воно не містить тверджень про порушення позивачем законодавства чи моральних принципів, є судженням, яке вказує на невизначеність предмету.

Жодних відомостей, які вказують на факти (дії чи події), що не існували в дійсності або існували не в такому вигляді (неповні або перекручені), як про це зазначають такі відомості, відповідач не повідомляла. Її вислів не містив тверджень про відсутність у позивача статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії І).

Трактування висловлювання відповідача як наклепу є субєктивним тлумаченням його позивачем. Висловлювання відповідача не мало брутальної, принизливої чи непристойної форми, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію.

Право людини вільно висловлювати свої думки є однією з найважливіших громадянських свобод.

Стаття 34 Конституція України стверджує, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб і на свій вибір.

Відповідно, відповідач має право на свободу думки і слова, в тому числі висловлювати судження, які вказують на невизначеність предмету, право вільно збирати інформацію усно, письмово або в інший спосіб і на свій вибір.

Згідно статті 9 Закону України «Про інформацію» всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Якщо позивач вважає, що оціночні судження або думки відповідача принижують його гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, він вправі скористатися наданим йому законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення обставин справи.

Статтею 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, право на застосування яких виникає у потерпілої особи у разі порушення її цивільного права чи інтересу та застосовуються в залежності від характеру порушення її права чи інтересу.

Примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі, ділової репутації за поширення недостовірної інформації законом не передбачено, і суд не вправі зобовязувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі.

Враховуюче наведене, позовні вимоги в частині визнання недостовірною інформації, висловленої відповідачем у приміщенні сільської ради, та зобовязання її вибачитися за це перед позивачем задоволенню не підлягають із зазначених підстав.

Суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання зазначеної інформації такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача також є необґрунтованими.

У рішенні, ухваленому 19 січня 2006 р. у справі Albert-Engelmann-Gesellschafft MBH проти Австрії, Суд постановив, що правдивість оцінкових суджень неможливо довести. Однак, навіть якщо твердження були оцінковими судженнями, все одно потрібно проаналізувати, чи ґрунтуються вони на достатніх фактах. Адже оцінкові судження, які не мають під собою жодного фактичного підґрунтя, можуть бути визнані надмірними. Отож, пропорційність втручання у право на свободу вираження залежить також і від того, чи ґрунтуються оцінкові судження на достатніх фактичних даних. У рішенні, ухваленому 27 березня 2008 року у справі Азеведо проти Португалії, Суд постановив, що було порушення ст. 10 Конвенції, яке виявилося у засудженні заявника за наклеп, з огляду на факт критики ним наукової праці. Коментарі ж заявника були оцінковими судженнями, а тому не повинні доводитись.

Висловлення відповідача було оціночним судженням, яке містило сумніви щодо певного факту.

Оціночні судження відповідача мали під собою фактичне підґрунтя, тому не можуть бути визнані надмірними. Судження відповідача ґрунтувалося на тих даних, що сільська рада не володіла інформацією про надання позивачу статусу потерпілої особи від наслідків Чорнобильської катастрофи першої категорії. Такі обставини зазначені відповідачем, підтверджені показаннями секретаря сільської ради, не спростовані позивачем.

Оціночні судження відповідача не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Трактування позивачем висловлювань відповідача як наклепу не заслуговують на увагу.

Наклеп це неправда, поширювана з метою знеславити, зганьбити, заплямувати кого-небудь, поширення неправдивих відомостей.

Висловлювання відповідача не мало брутальної, принизливої чи непристойної форми, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, не містило інформації, яка знеславлює, ганьбить чи заплямовує позивача.

Свідки, що були допитані судом, в тому числі за клопотанням позивача, не підтвердили тих обставин, що дії відповідача були сприйняті як образа позивача.

Висловлювання відповідача не могли ані перешкоджати, ані в жоден інший спосіб загрожувати виконанню позивачем повноважень депутата сільської ради.

Однією з засад судочинства, регламентованих пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень статті 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Позивач не довів факт поширення відповідачем недостовірної інформації та факт порушення його особистих немайнових прав.

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Згідно статті 280 ЦК України відшкодування моральної шкоди, яка завдана внаслідок порушення особистих немайнових прав відшкодовуються на загальних підставах.

На підставі частини 1 та 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Дана норма вказує на те, що право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, виникає у потерпілої особи у разі порушення її цивільного права.

Оскільки судом не встановлено факту порушення цивільного права позивача на повагу до його честі, гідності та ділової репутації підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Відповідачем субєктивну думку висловлено не в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, тому на неї не може бути покладено обовязок відшкодувати моральну шкоду.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, недоведеним є порушення права, тобто що поширена інформація або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача, або перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право; посилання на повідомлення, які містять оціночні судження, стверджуючи, що це фактичні дані, які підлягають спростуванню; вибір неналежного способу захисту, а саме зобовязання відповідача публічно вибачитися; непідтвердження заподіяння моральної шкоди.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Згідно правил статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу.

Згідно з положеннями статті 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно розяснень, викладених у пункті 48 Постанови пленуму ВССУ №10 від 17.10.14 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_12 понесла судові витрати на правову допомогу адвоката згідно договору про надання правової допомоги від 28 грудня 2016 року в розмірі 1000 гривень.

Зазначені витрати документально підтверджені та доведені. До матеріалів справи додано розрахунок витрат та квитанцію від 23 січня 2017 року.

Розмір витрат на правову допомогу не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI.

Понесені відповідачем витрати підлягають стягнення на її користь з позивача.

Наявність у позивача пільг по сплаті судового збору не є підставою для звільнення його від сплати витрат на правову допомогу.

На підставі наведеного, ст.ст. 32, 34, 129 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 16, 23, 201, 275, 277, 280, 302 ЦК України, ст. ст. 9, 30 Закону України «Про інформацію», п.п. 15, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57- 60, 64, 179, 208, 209, 212 215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі й гідності, ділової репутації, стягнення моральної шкоди, залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000 гривень понесених нею судових витрат, повязаних з розглядом справи.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_13

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук