Справа № 734/2754/17 Провадження № 22-ц/795/2227/2017 Головуючий у I інстанції Соловей В. В. Доповідач - Харечко Л. К.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді Харечко Л.К.,

суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.,

з участю секретаря Поклада Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» грошові кошти в розмірі 39 874 грн. 49 коп. (з них: заборгованість за кредитом 2 369 грн. 22 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом 37 505 грн. 27 коп.) заборгованості станом на 31 липня 2017 року за кредитним договором № б/н від 02.11.2011 року та 1 600 грн. 00 коп. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Доводи скарги зводяться до того, що відповідач користувалася кредитними коштами з використанням кредитних карток, проте, позивачем не було доведено на виконання якого кредитного договору та на яких умовах банком відкрито кредитний рахунок, надані кошти, оформлено і видано відповідачу платіжні картки та по якому із договорів здійснено їх перевипуск.

Також, не було надано позивачем належних доказів оформлення та укладення між сторонами та відповідно отримання позичальником Памятки Клієнта, Умов та правил надання банківських послуг і тарифів, щоб у сукупності із заявою, свідчило про укладення у належній формі договору про надання банківських послуг. Крім того, Умови та правила надання банківських послуг і тарифів не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, так як вони не містять підпису позичальника.

Не застосував суд і норму ч. 4 ст. 267 ЦК України, відповідно до якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, позивач пропустив трирічний строк позовної давності, звернувшись до суду в 2017 році, адже відлік строку давності розпочався після здійснення у 2011 році останнього відповідачем платежу.

Вислухавши суддю доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 02.11.2011 року сторонами був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» надав ОСОБА_1 кредит в сумі 2 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № 138886 зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном поверненням, що відповідає строку дії картки, тобто до квітня 2015 року.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між сторонами договір, про що свідчить підпис відповідача в анкеті заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, з якими, остання, була ознайомлена (а.с. 6, 7).

Так, пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору, а згідно з пунктом 1.1.2.4, у разі незгоди зі зміною правил або тарифів банку, позичальник зобовязаний надати банку письмову заяву про розірвання договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

Згідно з п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Пунктом 2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою встановлено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5, п. 2.1.1.7.6 Умов та правил позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, оплачувати комісії. При порушенні останнім строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_1 не виконувала належним чином зобовязань за кредитним договором, чим порушила умови кредитного договору, зокрема, Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, а також положення матеріального законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції, з урахуванням наданих позивачем доказів неналежного погашення кредиту та відсотків за користування кредитом, дійшов вірного висновку, що відповідач зобовязана сплатити позивачу заборгованість, яка виникла станом на 31.07.2017 року.

Відповідно до ст.ст. 260, 261 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків встановленими статтями 253 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 257 Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а статтею 258 для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність встановлена тривалістю в один рік.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з врахуванням того, що ОСОБА_1 подала заяву про застосування строку позовної давності, обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог в частині стягнення штрафу (фіксованої частини та процентної складової), заборгованості за пенею та комісією, з цієї підстави, та стягнув грошові кошти лише в частині заборгованості за кредитом та процентам за користування кредитом.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано доказів укладення у належній формі договору про надання банківських послуг, оскільки умови та правила банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, адже вони не містять підпису позичальника, до уваги апеляційним судом не беруться, оскільки матеріалами справи чітко встановлений факт укладення сторонами кредитного договору у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що не суперечить та відповідає положенням матеріального закону, зокрема, статті 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона, в цьому випадку, не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач отримала грошові кошти у позивача у тимчасове користування, а отже, зобовязана їх повернути разом з відсотками.

Доводи скарги про те, що позивачем був порушений строк позовної давності щодо інших вимог, адже останній платіж відповідачем був здійснений у 2011 році, а звернувся він у 2017 році, спростовуються матеріалами справи, оскільки, сторони погодили, що строк позовної давності стосовно вимог банку по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом становить 50 років (п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг).

Також, пунктом 2.1.1.3.5 визначено можливість банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, що відкриті в валюті кредитного ліміту, в межах суми, що підлягає сплаті за цим договором, при настанні строків платежу.

Оскільки, востаннє грошові кошти на погашення суми заборгованості надійшли на рахунок 12.12.2014 року та були списані банком того ж числа, то початок перебігу строку позовної давності слід рахувати з моменту останнього платежу.

Крім того, положеннями п. п. 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що карта дійсна до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні карти включно. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання Клієнту картки з новим строком дії).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1, зверталась до позивача за отриманням нових карток : 29.02.2012 року за № 750522 з кінцевим терміном поверненням до червня 2016 року і 17.10.2017 року за № 940101 з кінцевим терміном повернення до вересня 2021 року, що підтверджується витягами з програмного комплексу про отримання останньою відповідних платіжних карток, і з цього слідує, що строк погашення кредиту в повному обсязі фактично був продовжений до останнього дня вересня 2021 року.

Зазначене спростовує також твердження відповідача і про те, що не було доведено, на виконання якого саме кредитного договору були оформлені і видані відповідачу платіжні картки, оскільки видача нових платіжних карток не свідчить про укладення нових кредитних договорів, а лише продовжує строк погашення кредиту, що був отриманий ОСОБА_1 02.11.2011 року.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: