Справа № 184/2268/16-ц
Номер провадження 2/184/73/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2017м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - Гукової Р.М.,

за участю секретаря Дощенко О.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

представника третьої особи ОСОБА_6,

третьої особи ОСОБА_7,

третьої особи ОСОБА_8,

розглянувши в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК», треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області з позовною заявою до ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК» про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на наступні обставини.

З 22.07.1985 року позивач працював в Олександрівському карєрі ПАТ «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат», спочатку на посаді слюсаря чергового і по ремонту устаткування 4 розряду, згодом був переведений помічником машиніста екскаватора 4 розряду, а 08.04.1997р. прийнятий машиністом екскаватора 6 розряду. 28.07.2011 року, під час виконання трудових обовязків, йому було заподіяно травматичну ампутацію правої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини гомілки, обширну рвано-скальповану рану правої клубової області з пошкодженням гребня правої клубової кістки, множинні забиті рани і садна тулуба, кінцівок, травматичний шок II-III ступеня. Внаслідок чого, рішенням Нікопольської МСЕК позивач отримав I групу інвалідності та йому була встановлена 100% втрата професійної працездатності, а згодом, при повторних оглядах, була встановлена II група інвалідності та 85% втрати професійної працездатності. У звязку з травмуванням позивач поніс значну моральну шкоду, яка виражається у фізичному болю, емоційних, душевних та моральних стражданнях, які він переніс безпосередньо під час травмування так і ті, які він переносить по теперішній час. У звязку з наведеним, позивач просить стягнути з ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК» на його користь відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві в сумі 600 000,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали на надали письмові уточнення, згідно яких, відповідно до пп. «а» п. 164.2.14 Податкового кодексу України, просять стягнути з ПАТ «ОГЗК» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві в сумі 600 000,00 грн. без урахування податків і зборів.

Представники відповідача ПАТ «ОГЗК» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні визнають факт нещасного випадку на виробництві, що завдало ОСОБА_1 моральної шкоди, але з урахуванням грубої необережності позивача у вигляді порушення ним приписів п.1.7, 3.2.5 Інструкції з охорони праці №104 для машиніста та помічника машиніста крокуючого екскаватора та п.3.1.10, 3.2.9 Інструкції з експлуатації екскаватора ЕШ 10/70А, вважають достатнім розміром відшкодування позивачу моральної шкоди в сумі 32 000,00 грн.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги визнав частково та пояснив, що у разі задоволення вказаних вимог, ПАТ «ОГЗК» має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Причиною, що призвело до нещасного випадку на виробництві, згідно висновку експерта, є організаційні причини: порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, машин і механізмів; невиконання вимог інструкції з охорони праці. Зазначений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 600 000,00 грн. не відповідає вимогам закону, а тому, на його думку, підлягає до задоволення частково в сумі 32000,00 грн.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6 підтримала ОСОБА_5 та наполягала на тому, що вина ОСОБА_5 не встановлена, оскільки немає обвинувального вироку відносно нього.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали представників відповідача ПАТ «ОГЗК» та пояснили, що вони не погоджуються з висновками експерта, ОСОБА_1 грубо порушив вимоги інструкції з охорони праці, що призвело до нещасного випадку на виробництві, тому вважають достатнім розміром відшкодування позивачу моральної шкоди в сумі 32 000,00 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, заперечення відповідача та пояснення третіх осіб, судом встановлено наступне.

Згідно записів трудової книжки, ОСОБА_1 з 22.07.1985р. почав працювати на посаді слюсаря чергового і по ремонту устаткування 4 розряду в Олександрівському карєрі ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК». 13.09.1989р. переведений помічником машиніста екскаватора 4 розряду того ж карєру. 08.04.1997р. прийнятий машиністом екскаватора 6 розряду Олександрівського карєру (а/с7-10).

Як вбачається з акту спеціального розслідування нещасного випадку від 10.08.2011р. (а.с.11-13) та акту №3 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, затв. в.о. начальника Криворізького гірничопромислового управління Держгірпромнагляду від 18.08.2011р. (а.с.14-15) 27 липня 2011 року на Олександрівському карєрі, який є структурним підрозділом ПАТ «ОГЗК» стався нещасний випадок, внаслідок якого був травмований помічник машиніста екскаватора ОСОБА_1 у вигляді травматичної ампутації правої нижньої кінцівки на рівні в/3 гомілки; велика рваноскальпована рана правої повздовжньої області з пошкодженням гребня правої повздовжньої кістки; рвана рана передньої черевної стінки; численні садна тулуба, лівого стегна.

Внаслідок нанесених травм, ОСОБА_1 проходив курс лікування в умовах стаціонару з 28.07.2011р. по 11.09.2011р., а потім амбулаторно з 12.09.2011р. по 16.11.2011р., що підтверджується виписками стаціонарного хворого хірургічно-травматологічного відділення №435, №527, №1434 та №6230 (а.с.20-23).

Після проходження курсу лікування, згідно виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги №000579 від 22.11.2011 року, ОСОБА_1 отримав I групу інвалідності та йому було встановлено 100% втрати працездатності у звязку з травмою (а/с 16).

Згодом, при повторних оглядах, згідно виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги №074943 від 11.12.2012 року та №003075 від 19.01.2015 року, ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності та 85% втрати працездатності у звязку з травмою (а/с 17-18).

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 0413/418/418.3/19 від 12.12.2011 року ОСОБА_1 взято на облік з 06.07.2010 року, зареєстровані страхові випадки: трудове каліцтво, що сталось 12 березня 2010р. та трудове каліцтво, що сталось 28 липня 2011р (а/с 24).

За наслідками розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.271 КК України, постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08.04.2013р. звільнено ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.272 КК України та провадження у справі закрито (а.с14-20).

Крім того, окремою ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08.04.2013р. доведено до відома голови правління ПАТ «ОГЗК» про допущені порушення службовими особами Олександрівського карєра для відповідного реагування і прийняття необхідних заходів з метою подальшого недопущення подібних порушень техніки безпеки на виробництві і заходів реагування зі сторони керівництва ПАТ «ОГЗК» по відношенню до зазначених службових осіб (а.с.21-23).

Як вказує позивач, у звязку із травмуванням йому були заподіяні небезпечні для життя тілесні ушкодження, порушені звязки із друзями та колегами по роботі, він безповоротно втратив здоровя та був звільнений із роботи, змушений щорічно проходити лікування в умовах стаціонару, зважаючи на що позивачу завдано матеріальної шкоди, яка виражається у фізичному болі, емоційних, душевних і моральних стражданнях, які він переніс безпосередньо після травмування, так і ті, які переносить по теперішній час. Наведені обставини і стали підставою для звернення із відповідним позовом до суду про стягнення із відповідача завданої моральної шкоди.

Дослідивши матеріали справи та норми чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці.

Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, за приписами п.1 ч.2 коментованої статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Стаття 1187 даного нормативного акту під джерелом підвищеної небезпеки визначає діяльність, яка пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Аналогічне впорядковано й судовою практикою, а саме п.4 постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», п.5 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до яких джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю з нею людини, а також діяльність, повязану з використанням, зберіганням, або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших людей.

У відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як встановлено у судовому засіданні та слідує із пояснень, наданих його повноважними представниками, відповідач не заперечує та визнає, що крокуючий екскаватор ЕШ 10/70 №20, помічником машиніста на якому працював позивач, є джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, відповідач визнає, що на виробництві 28.07.2011р. мав місце нещасний випадок, внаслідок якого був травмований позивач, також визнає, що позивач зазнає моральних страждань, внаслідок свого травмування.

Також відповідач зазначає, що на ПАТ «ОГЗК» як роботодавця покладено обовязок по відшкодуванню завданої працівнику моральної шкоди, однак вважає заявлену до стягнення суму необґрунтованою з урахуванням того, що нещасний випадок із позивачем на виробництві стався у тому числі за його грубої необережності.

Таким чином, враховуючи приписи ст.61 ЦПК України, оскільки вказані обставини визнані сторонами, останні не підлягають доказуванню під час судового розгляду даної цивільної справи.

Разом з тим, у відповідності до ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно розяснень, які викладені у постанові Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013р., якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Тобто, груба необережність має місце, коли особа не бажала настання несприятливих наслідків, але передбачала їх та ставилася до цього байдуже або намагалася їх самовпевнено уникнути.

Як вбачається із ОСОБА_5 про нещасний випадок, пов'язаний із виробництвом від 10.08.2011р., ОСОБА_5 проведення розслідування нещасного випадку від 10.08.2011р., причиною нещасного випадку, що стався із помічником машиніста екскаватора гірничої дільниці Олександрівського карєру ПАТ «ОГЗК» ОСОБА_13 28.07.2011р. є порушення трудової і виробничої дисципліни в частині невиконання вимог інструкції з охорони праці та невиконання посадових обовязків, у тому числі позивачем вимог п.1.7,3.2.5. Інструкції з охорони праці №104 для машиніста і помічника машиніста крокуючого екскаватора та п.3.1.10., 3.2.9 Інструкції з експлуатації екскаватора ЕШ 10/70А. Зазначені обставини також підтверджуються висновком експертної комісії щодо обставин, причин нещасного випадку, що стався 28.07.2011р. з помічником машиніста екскаватора Олександрівського карєру ПАТ «ОГЗК» ОСОБА_13 та заходів, спрямованих на запобігання подібним випадкам.

Крім того, згідно висновку експерта №2556-12, за наслідками проведення судової експертизи у межах кримінальної справи №428/543/12, №1/428/99/12, згідно якого встановлено порушення ОСОБА_13 правил з охорони праці та техніки безпеки, чим останній піддав своє життя та здоровя небезпеці (питання висновку 6,7,11), помічник машиніста крокуючого екскаватору ЕШ 10/70А №120 ОСОБА_13 мав технічну можливість запобігти створенню небезпечної виробничої ситуації та настанню нещасного випадку, що з ним стався 28.07.2011р., але цією можливістю не скористався (пит.8).

Визначаючи, чи мала місце при настанні даного нещасного випадку груба необережність позивача, суд приймає до уваги наведені вище докази, які свідчать про нехтування працівником (позивачем) правил техніки безпеки на виробництві та порушення ним правил з охорони праці, що у свою чергу не може бути звичайною необачністю, а свідчать саме про наявність грубої необережності у діях позивача, що у свою чергу є підставою для зменшення розміру відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Наведений висновок суду також узгоджується й з іншими матеріалами справи, зокрема, ОСОБА_5 розслідування нещасного випадку, що стався 12.03.2010р. о 14 год. 00 хв. на ВАТ «ОГЗК», складеного 12.05.2010р., ОСОБА_5 №5 про нещасний випадок, пов'язаний із виробництвом, складений 12.05.2010р., відповідно до яких особою, яка допустила порушення законодавства про охорону праці було визнано також і машиніста екскаватора ОСОБА_1

У відповідності до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, при визначені розміру належного позивачу відшкодування, суд враховує розяснення, які викладені у п.9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та згідно якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

З огляду на наведене, враховуючи характер та обсяг душевних, фізичних, емоційних страждань позивача, які спричинені йому травмуванням на виробництві, які виражаються у фізичному болі, необхідності постійно проходити лікування, оскільки позивач став інвалідом 2 групи, втрати роботи у звязку із травмуванням , безповоротності втрати здоровя та неможливості його відновлення, погіршення психологічного стану, оскільки позивач не може у повній мірі реалізувати свої духовні та культурні потреби, отримане каліцтво не дозволяє йому як чоловікові та главі сімї вести повноцінний спосіб життя, що у свою чергу завдає йому моральних страждань, ступінь вини позивача при настанні нещасного випадку, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 60 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, і вважає, що саме такий розмір відшкодування відповідатиме моральним стражданням позивача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що в силу п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги.

За таких обставин, судовий збір слід стягнути із відповідача в дохід держави.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Згідно зі ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Як розяснив Пленум ВССУ у п.48 постанови від 17.10.2014р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), розрахунок таких витрат, а також докази, що підтверджують факт надання такої допомоги.

Так, позивачем до матеріалів справи долучено квитанцію про сплату 1200 грн. за надання юридичних послуг, яка у свою чергу, є розрахунковим документом, тобто засвідчує лише факт оплати грошових коштів. Однак, жодних доказів обсягу наданих юридичних послуг адвокатом, зокрема, відповідного розрахунку, договору про надання юридичної допомоги, як і доказів того, що вказана особа є адвокатом, суду надано не було.

За таких обставин, вимога про стягнення із відповідача на користь позивача 1200 грн. в рахунок повернення витрат, повязаних із оплатою правової допомоги до задоволення не підлягають, оскільки не підтверджені відповідними доказами.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 15, 60, 79, 81, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК», треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК» (53300, Дніпропетровська область, м. Покров, вул. Калініна,11, , п/рахунок 301 у ПАТ «ОСОБА_14 ДНІПРО» м. Нікополь, МФО 305749) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН НОМЕР_1, який проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2) відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі 80 000,00 (вісімдесят тисяч) грн. без урахування податків і зборів.

Стягнути з ПАТ «Орджонікідзевський ГЗК» на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_15