АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6371/17 Справа № 185/4305/17 Головуючий у 1 й інстанції - Палюх Т. Д. Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м. Дніпро 12 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Павлоградської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька для навчання, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд їх спільної дитини без дозволу та супроводу відповідача за кордон України до Польщі та інших країн учасниць Шенгенської угоди для навчання на період з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, який проживає разом з матір'ю. На даний час син зарахований до технікуму комбінату ім. Тадеуша Сендзіміра у м. Кракові Польщі на денне відділення першого ступеню (за освітньо-кваліфікаційним рівнем підготовки бакалаврів) за напрямком "технік - логістік" на період з 01 вересня 2017року по 30 вересня 2021 року. Початок навчання 01 вересня 2017 року, але виїхати в Республіку Польща син має 21 серпня 2017року для вирішення питання про місце проживання. Отже, враховуючи що відповідач відмовляється добровільно надавати нотаріально засвідченої згоди на виїзд дитини позивач наполягає на задоволені заявлених вимог /а.с.2-3/.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Надано дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, без дозволу та супроводу батька ОСОБА_2, за кордон України до Польщі на навчання на період з дня набрання цим рішенням законної сили і до 12 липня 2018року. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с.85-86/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про його скасування /а.с.91-96/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 03 серпня 2010 року розірвано шлюб між сторонами, що підтверджується свідоцтвом від 03 серпня 2010 року за актовим записом № 275 /а.с.4/.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1, виданим 27 серпня 2002 року відділом реєстрації актів цивільного стану Павлоградського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено актовий запис № 649 /а.с.6/.

Спільне проживання позивача та відповідача припинено, син сторін проживає разом з матір'ю.

В травні 2017 року, звертаючись до суду з позовом, позивач зазначила, що надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України її неповнолітнього сина без згоди батька їй необхідно отримати для навчання у Технікуму комбінату ім. Тадеуша Сендзіміра у м. Кракові Польщі на денному відділенні першого ступеню (за освітньо-кваліфікаційним рівнем підготовки бакалаврів) за напрямком "технік-логістік" на період з 01 вересня 2017 року по 30 вересня 2021 року.

На підтвердження даних обставин позивач надала суду агентський договір № 34-17 від 08 листопада 2016 року, укладений між ФОП ОСОБА_7.(Агент) та позивачем (Довіритель), з якого вбачається, що агент від імені та за рахунок довірителя зобов'язується надавати останньому послуги зі сприяння у вступі до технікуму, що знаходиться на території республіки Польща -Технікуму Тадеуша у м. Кракові. Договор діє до моменту зарахування ОСОБА_5 до складу студентів технікуму /а.с.48-51/.

Обмеження щодо пересування неповнолітньої дитини по території України встановлені статтею 313 ЦК України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Частиною 3 статті 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із статтею 12 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свобода пересування може бути обмежена і в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 22 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони.

Згідно пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

- рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків, на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач відмовляється надати позивачу нотаріально посвідчений дозвіл на вивіз їх спільної дитини за межі України, чим самим позбавляє можливості їх сина отримати освіту за кордоном.

В порушення статті 213 ЦПК України суд першої інстанції не з'ясував всіх обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так з наданих позивачем документів на підтвердження навчання спільного сина, які міститься в матеріалах справи, не вбачається, відомостей про його зарахування до технікуму з зазначенням курсу та групи, не визначено розмір плати за навчання.

Крім того, надаючи позивачу дозвіл на довготривалий вивіз сина на територію Польщі без дозволу та супроводу батька, суд в своєму рішенні не перевірив чи є у дитини місце проживання в місті Кракові, не зазначив певної адреси проживання дитини, не перевірив в яких умовах буде проживати дитина, що може призвести до маніпуляцій щодо проживання неповнолітньої дитини, зокрема проживання позивача за межами України разом з неповнолітнім сином, внаслідок чого батько дитини буде позбавлений можливості приймати участь у його вихованні.

Судом першої інстанції також не враховано, що чинне законодавство передбачає можливість ухвалення судом рішення на разовий виїзд дитини без згоди батька, не позбавленого батьківських прав. Натомість, надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на довгостроковий виїзд дитини за межі України без згоди батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов'язків обох батьків відносно виховання дитини, внаслідок чого батько фактично позбавляється можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Таким чином, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 141, 153, 157 СК України фактично позбавив батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості особистого спілкування з нею.

Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов висновку про надання позивачці дозволу на тимчасовий вивіз неповнолітньої дитини без згоди батька з порушенням норм матеріального і процесуального права, що у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити з наведених підстав.

Згідно частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2017 року - скасувати.

В задоволені позовних вимог позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Павлоградської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька для навчання - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

Ж.І. Максюта