АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 624/653/16-ц Головуючий суддя І інстанції Куст Н. М.
Провадження № 22-ц/790/6194/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів найму (оренди)
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.

суддів: Котелевець А.В., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 12 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса, третя особа - відділ Держземагенства у Кегичівському районі Харківської області, про визнання договору оренди землі недійсним та витребування земельної ділянки, -

встановила:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі Державного акту на право приватної власності серії Р2 № 769243 від 04 липня 2002 року він є власником земельної ділянки кадастровий № 100030095 площею 6,2654 га на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області. 01 лютого 2007 року між ним та Приватним сільськогосподарським підприємством ім. Щорса було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки на строк 15 років з правом розірвання його в односторонньому порядку. Посилаючись на те, що звернувшись з такою вимогою до відповідача, йому було відмовлено з посиланням на те, що укладений договір зазначеної умови не містить, але такий договір він не підписував, ОСОБА_1 просив визнати договір оренди землі, укладений 01 лютого 2007 року між ним та ПСП імені Щорса, зареєстрований у Харківській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам України» 01 лютого 2008 року за №29 недійсним, витребувати земельну ділянку із незаконного володіння ПСП імені Щорса.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 12 вересня 2017 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 01 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ПСП імені Щорса, зареєстрований у Харківській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам України» 01 лютого 2008 року за № 29. Витребувано з незаконного володіння приватного сільськогосподарського підприємства імені Щорса земельну ділянку площею 6,2654 га, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії Р2 №769243 та знаходиться на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, земельна частка (пай), кадастровий номер земельної ділянки 100030095. Стягнуто з приватного сільськогосподарського підприємства імені Щорса на користь ОСОБА_1, судові витрати: по сплаті судового збору 1102,40 грн., на проведення почеркознавчої експертизи 8870,80 грн., всього в сумі 9973, 20 грн.

В апеляційній скарзі представник ПСП імені Щорса, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 01 лютого 2007 року від імені ОСОБА_1 (орендодавець) та ПСП Щорса Кегичівського району Харківської області (орендар) було укладено договір оренди землі № 111, відповідно до умов якого орендар приймає від орендодавця в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області. Того ж дня складено акт приймання-передачі земельної ділянки згідно з договором оренди № 111.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваний договір оренди позивачем не підписувався, відсутність волевиявлення позивача на укладання цього договору є доведеною, а тому він має бути визнаний недійсним, а земельну ділянку витребувано із незаконного володіння відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 №769243 від 04 липня 2002 року ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 6.2654 гектарів, що розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 204 ЦК закріплено принцип презумпції правомірності правочину, відповідно до якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651 ЦК).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3 статті 203 ЦК України).

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Отже, підпис є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі, підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення.

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи № 13715/1352, складеним 20 квітня 2017 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_2 підписи в Договорі оренди землі № 111 від 01 лютого 2017 року, Акті приймання передачі земельної ділянки від 01 лютого 2017 року № 0111, Акті визначення меж земельної ділянки № 369, виконані рукописним способом не ОСОБА_1

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

В пункті 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що відповідно до статті 387 ЦК України та частини 3 статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача..

Отже, встановивши, що оспорюваний договір оренди підписано не позивачем, а іншою особою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність встановлених законом підстав для визнання договору оренди недійсним та витребування спірної земельної ділянки із незаконного володіння ПСП імені Щорса.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позивач дізнався про порушення свого права у липні 2016 року, а тому строк позовної давності не сплинув.

Посилання ПСП ім. Щорса на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивач отримував плату за користування землею, суперечить нормам статті 261 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що подальші після укладення договору дії позивача свідчать про наступне схвалення ним договору оренди, висновків суду про недійсність договору не спростовують

Оскільки судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, а наведені в скарзі доводи висновків суду не спростовують, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса відхилити.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

ОСОБА_3