АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Цимбал І.К.
Справа №753/8139/17-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Релігійної організації «Релігійна громада Української православної церкви парафії Святого ЄвангелістаІоана Богослова у Харківському районі м. Києва», треті особи: Київська міська рада, Державна інспекція сільського господарства в м. Києві, Головне управління Держгеокдастру у Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Релігійної організації «Релігійна громада Української православної церкви парафії Святого Євангеліста Іоана Богослова у Харківському районі м. Києва» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

У мотивування вимог посилався на те, що відповідач самовільно зайняв земельну ділянку за обліковим кодом 90:013:001 на вулиці АДРЕСА_1 у Дарницькому районі міста Києва, чим порушив його права та права територіальної громади міста Києва.

Зауважував, що є всі ознаки самовільного захоплення земельної ділянки відповідачем, який окрім цього не платить податок за користування самовільно зайнятої ним земельної ділянки.

По факту самовільного захоплення земельної ділянки порушено кримінальне провадження.

Враховуючи наведене та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд визнати дії відповідача щодо самовільного зайняття земельної ділянки на вулиці АДРЕСА_1 в м. Києві протиправними, зобов'язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, шляхом демонтажу єдиного паркану, яким вона огороджена та передати земельну ділянку Київській міській раді.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зазначає, що судом не розглянуте клопотання про забезпечення доказів, шляхом зобов'язання Головного управління Держгеокдастру у Київській області провести перевірку дотримання норм земельного законодавства, використання та охорону земель відповідачем щодо земельної ділянки на вул. АДРЕСА_1. В задоволені заяви про забезпечення доказів відмовлено без видалення до нарадчої кімнати і ухвали з цього приводу постановлено не було.

За наявності всіх ознак самовільного захоплення земельної ділянки, судом безпідставно відмовлено в задоволенні позову.

Крім того, висновок суду про наявність «конфлікту інтересів» є припущенням.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги не ґрунтуються на приписах чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду в повному обсязі.

Актом обстеження земельної ділянки Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 16-0670-02 від 04.04.2016 встановлено, що рішенням Київської міської ради від 27.10.2005 року № 313/3774 вирішено передати релігійній громаді Української православної церкви парафії Святого Євангеліста Іоана Богослова у Харківському районі м. Києва в довгострокову оренду на 15 років земельну ділянку площею 1,0723 га для будівництва, експлуатації та обслуговування храму Святого Євангеліста Іоана Богослова на вулиці АДРЕСА_4 рахунок міських земель не наданих у власність чи користування.

На підставі вказаного рішення між Київською міською радою та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований 17.11.2006 року за № 63-6-00380. Зазначена земельна ділянка огороджена парканом разом із суміжними земельними ділянками на вул. АДРЕСА_3 (обліковий код 90:013:001) та на вул. АДРЕСА_2 (обліковий код 90:013:110).

Земельна ділянка 284,28 кв.м. на АДРЕСА_3 (обліковий код 90:013:001), яка є предметом зазначеного позову, згідно даних міського земельного кадастру обліковується за громадянином ОСОБА_5.

Земельна ділянка площею 1486,03 кв.м. на вул. АДРЕСА_2 (код 90:013:110) згідно даних міського земельного кадастру обліковується за КП «Київський метрополітен».

Рішень щодо передачі зазначених земельних ділянок у користування Київська міська рада за поданням Департаменту земельних ресурсів, не приймала. Станом на 31.12.2012 рік документи, що посвідчують власність (користування) земельних ділянками в Департаменті земельних ресурсів не зареєстровані.Частина споруди, яка розміщена на орендованій земельній ділянці, розміщена на земельній ділянці, яка обліковується за комунальним підприємством «Київський метрополітен» (код ділянки 90:013:110). Вбачаються ознаки самовільного зайняття земельної ділянки орієнтовною площею 0,17 га. (а.с.11)

Відповідно до статей 125,126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

З урахуванням зазначених положень, вірним є висновок суду першої інстанції про належність зазначених вище земельних ділянок до земель комунальної власності, оскільки документи, що посвідчують власність (користування) вказаними земельними ділянками в Департаменті земельних ресурсів не зареєстровані.

Згідно частини 1, пункту а частини 2 ст.83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Згідно ст. 20 Закону України «Про охорону земель», самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюють сільські, селищні, міські, районні та обласні ради.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно із статутом територіальної громади м. Києва затверджено рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 р. № 371/1805(із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Київради від 19 грудня 2002 р. № 154/314, рішенням Київради від 27 лютого 2003 р. № 263/423), зареєстровано наказом Міністерства юстиції України від 2 лютого 2005 р. № 14/5, повноважним представником територіальної громади міста Києва є Київська міська рада.

Таким чином право на звернення до суду за захистом права щодо незаконного зайняття земельної ділянки, що належить територіальній громаді, належить єдиному повноважному представнику Київській міській раді.

Разом з тим, Київська міська рада до суду з відповідним позовом за захистом порушених, прав, про які йдеться у позові, не зверталась і не делегувала повноважень ОСОБА_2 на звернення до суду від імені Київської міської ради з відповідним позовом.

Крім того, згідно відповіді Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації від 04.04.2017року № вбачається, що після проведення обстеження щодо зайняття самовільно зайнятої земельної ділянки, Релігійною організацією «Релігійна громада Української православної церкви парафії Святого ЄвангелістаІоана Богослова у Харківському районі м. Києва» були вчинені дії, спрямовані на отримання необхідних документів для правомірного користування земельною ділянкою, у зв'язку з чим департаментом не було підготовлено проект позову щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки за вказаною адресою, для звернення до суду від імені Київської міської ради. (а.с. 60 звор.)

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вірно зауважено судом першої інстанції обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду порушення має бути реальним стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов'язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Таким чином, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, здійснюючи передбачене ст.55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тож, якщо особа вважає, що її суб'єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов'язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб'єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Звертаючись до суд з даним позовом ОСОБА_2 посилався на порушення відповідачем його прав на користування спірною земельною ділянкою, проте не зазначив у який спосіб відбуваються такі порушення його прав, оскількипаркан не містить будь яких обмежень щодо вільного проходу громадян тощо.

Судом першої інстанції вірно відхилено доводи позивача щодо несплати податку за користування частиною земельної ділянки огородженої парканом, які не підтверджені жодним доказом і таке право державина отримання земельного податку, належить захищати органами державної фіскальної служби та/або іншим державним органам, які за наявності підстав зобов'язані вживати заходів реагування у передбачений законом спосіб.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, оскільки доказів порушення прав ОСОБА_2 діями відповідача щодо встановлення паркану на земельній ділянці, що обліковується за СПД - ФО ОСОБА_5 і належить територіальній громаді м. Києва позивачем не надано.

Не є підставою для скасування рішення суду посилання представника ОСОБА_2 на те, що в задоволені заяви про забезпечення доказів від 04.05.2017 року було відмовлено в судовому засіданні від 10.08.2017 року без видалення до нарадчої кімнати і ухвали з цього приводу постановлено не було, оскільки заява про витребування доказів за своїм змістом не є заявою про забезпечення доказів в розумінні ст.133 ЦПК України. Фактично позивач у заяві про забезпечення доказів порушив питання про зобов"язання Головного управління Держгеокадастру у Київській області провести перевірку дотримання норм земельного законодавства, використання та охорону земель відповідачем щодо спірної земельної ділянки. Тобто, позивач не просив витребувати конкретний доказ, а просив зобов"язати державний орган провести перевірку, що не передбачено ст. 133 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Всі вони були предметом дослідження суду першої інстанції і суд дав їм належну оцінку.

Підстав для переоцінки доказів апеляційним судом не встановлено.

Посилання в рішенні суду на ймовірний конфлікт інтересів щодо спірної земельної ділянки відповідача та іншої особи, не є підставою для скасування даного рішення суду, оскільки не стосується прав і обов"язків позивача.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва