АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/8358/14-ц 22-ц/774/1968/К/17
Справа № 182/8358/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1968/К/17 ОСОБА_1
Категорія 27 (ІV) Доповідач Бондар Я.М. РІШЕННЯ
20 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,
секретар: Видрик А.А.,
за участю: представника позивача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4 ОСОБА_5,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відео конференції цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_6 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим ,
В С Т А Н О В И Л А:
У жовтні 2014 року ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» ( надалі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог посилається, що 12 травня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № МL-300/1645/2006, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_4 кредит в сумі 148910 доларів США на придбання нерухомого майна, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,00 % річних зі строком повернення коштів до 12 травня 2021 року.
12 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» за договором про відступлення права вимоги передало ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за спірним договором.
Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобовязалася належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти) у терміни, визначені графіком платежів.
13 листопада 2006 року між ЗАТ "ОТП Банк" , правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та відповідачем ОСОБА_6 укладений Договір поруки №SR-300/1645/2006, відповідно до умов якого, ОСОБА_6 зобовязався солідарно відповідати перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_4 взятих на себе зобовязань за Кредитним договором № МL-300/1645/2006 від 12 травня 2006 року.
Взяті на себе зобовязання за кредитним договором стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни, відповідачі не виконують, у звязку із чим виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 28 жовтня 2014 року становить 11 336 273,50 грн. та складається із : заборгованості по кредиту 148 053,64 доларів США, що за курсом НБУ гривні до долару США станом на 17 липня 2014 року складає 1 734 903,21 грн.; заборгованості по відсоткам 59 993,24 доларів США, що за курсом НБУ гривні до долару США станом на 17 липня 2014 року складає 703 005,10 грн.; заборгованості за пенею 8 898 365,22 грн.
Враховуючи те, що відповідачі всупереч умовам договору, не повертають кредит, позивач просив суд задовольнити позов та стягнути солідарно з ОСОБА_4 , як боржника та ОСОБА_6, як поручителя заборгованість за кредитним договором № МL-300/1645/2006 від 12 травня 2006 року та судові витрати.
Відповідач ОСОБА_6 12 травня 2017 року звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 13 листопада 2006 року між ЗАТ "ОТП Банк" та ним укладений Договір поруки №SR-300/1645/2006, відповідно до умов якого він зобовязався відповідати перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_4 взятих на себе зобовязань за Кредитним договором № МL-300/1645/2006 від 12 травня 2006 року. 25 листопада 2008 року у зв'язку з невиконання боржником зобов'язань за спірним кредитним договором Банк направив на адресу поручителя досудову вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором МL-300/1645/2006 від 12 травня 2006 року. Досудова вимога була отримана ним в листопаді 2008 року. Відповідно до п. 3.2 Договору поруки, Банк встановив строк виконання зобов'язань поручителем 30 календарних днів з дати отримання вимоги, тобто до 31 грудня 2008 року. Досудовою вимогою Банк фактично змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором МL-300/1645/2006 від 12 травня 2006 року, встановивши 30-ти денний термін виконання зобов'язання, тому строк виконання зобов'язання за спірним кредитним договором у ОСОБА_6 закінчився 31 грудня 2008 року, і з саме цієї дати має відраховуватись шестимісячний строк, протягом якого кредитору надано право звернення до суду з позовом до нього,як поручителя, тому просив суд визнати договір поруки №SR-300/1645/2006 від 13 листопада 2006 року припиненим з 30 червня 2009 року.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2017 року відмовлено ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в задоволенні первісних позовних вимог та відмовлено ОСОБА_6 в задоволенні зустрічного позову.

В апеляційній скарзі представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухваленого у справі рішення в частині відмови позивачу в задоволенні позовних вимог.

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про неможливість стягнення суми боргу у звязку із наявністю рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, не взявши до уваги, що рішення не виконано, борг не повернуто. Не врахував, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_6 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства просить рішення суду в частині відмови в задоволенні його зустрічних позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про їх задоволення.

Зокрема вважає, що судом не прийнято до уваги, що із досудовою вимогою до поручителя ОСОБА_7 звернувся 19 червня 2007 року, а до суду лише через 6 років, тому пропустив строк позовної давності. Договір поруки вважається припиненим, оскільки протягом 6 міс. з дня подання до поручителя досудової вимоги про повернення коштів Банк не предявив позовних вимог. Крім того, вважає мотиви суду першої інстанції в частині відмови ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в задоволенні позовних вимог викладено невірно. ОСОБА_7 пропустив строк позовної давності для звернення до суду із позовом, про застосування якого заявлено відповідачем.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідач ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу позивача відхилити, а рішення суду змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, наданих заперечень і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - підлягає відхиленню, а відповідача ОСОБА_6 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 травня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № МL-300/1645/2006, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_4 кредит в сумі 148 910,00 доларів США на придбання нерухомого майна, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,00 % річних, строком до 12 травня 2021 року (а.с.11-19).

З умов спірного кредитного договору вбачається, що боржник ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту шляхом сплати ануїтетних платежів в період с 12 по 14 число кожного календарного місяця (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів (а.с. 75,76).

13 листопада 2006 року між ЗАТ "ОТП Банк" , правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та відповідачем ОСОБА_6 укладений Договір поруки №SR-300/1645/2006, відповідно до умов якого, ОСОБА_6 зобовязався солідарно відповідати перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_4 взятих на себе зобовязань за Кредитним договором № МL-300/1645/2006 від 12 травня 2006 року.

12 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» за договором купівлі-продажу кредитного портфелю передало ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за кредитними договорами, зокрема за кредитним договором № МL-300/1645/2006 від 12 травня 2006 року.

Відповідно до п. 1.1., 1.5.1 частини № 2 кредитного договору № МL-300/1645/2006 від 12 травня 2006 року, відповідач зобовязувалася належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти) у терміни, визначені графіком платежів.

Станом на 28 жовтня 2014 року (дата звернення до суду з позовом) заборгованість ОСОБА_4 перед ОСОБА_7 становить 11 336 273 грн. 50 коп., яка складається з наступного:

- заборгованість по кредиту 148 053,64 доларів США, що за курсом НБУ гривні до долару США станом на 17 липня 2014 року складає 1 734 903,21 грн.;

- заборгованість по відсоткам 59 993,24 доларів США, що за курсом НБУ гривні до долару США станом на 17 липня 2014 року складає 703 005,10 грн.

- заборгованість за пенею 8 898 365,22 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2016 року задоволено позов ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_4 В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № МL-300/1645/2006 від 12 травня 2006 року в загальній сумі 22 979 918,78 грн. звернено стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки №РСL-300/1603/2006, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_8, та зареєстрований в реєстрі під номером 6146, а саме: квартиру загальною площею 69,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1) шляхом продажу його на публічних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій з метою задоволення вимог ТОВ „ОТП Факторинг Україна". Рішення набуло чинності 28 лютого 2017 року.

Відмовляючи ТОВ „ОТП Факторинг Україна" в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення кредитної заборгованості може призвести до подвійного стягнення.

Відмовляючи ОСОБА_6 в задоволенні зустрічного позову , суд першої інстанції дійшов висновку, що договір поруки не припинений, тому що кредитний договір передбачає погашення кредитної заборгованості періодичними платежами, тому до частини зобовязань позивачем строк не пропущений.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами виникли правовідносини, щодо виконання укладеного ОСОБА_4В, та поручителем ОСОБА_6 умов кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За частинами першою, пятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Як зазначалося вище, сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобовязань за щомісячним погашенням платежів.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з пунктом 1.9.1 укладеного кредитного договору, сторони домовилися, що Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязано в цілому або у визначений ОСОБА_7 частині у випадку невиконання позичальником та або поручителем, та або майновим поручителем своїх боргових та інших зобовязань за цим договором ( в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3.7 та ст..3 цього договору та (або) умов договору Іпотеки, поруки. При цьому , виконання боргових зобовязань повинно бути проведено позичальником протягом 30 ( тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги .( а.с.16).

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 04 грудня 2006 року Вимогу боржнику про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі (а.с. 169).

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про дострокове повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги.

ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у жовтні 2014 року.( а.с.3).

У звязку із чим, пропустив строк позовної давності передбачений ст. 256 ЦК України, про застосування наслідків пропуску якого заявлено стороною у справі ( а.с. 167-168). Що є підставою відповідно до положення ст.267 ЦК України відмовити ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову ТОВ «ОТП «Факорінг» в задоволенні позовних вимог, через наявність рішення суду ,яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, що на думку суду призведе до подвійного стягнення заборгованості, оскільки право кредитора задовольнити свої вимоги будь-яким, передбаченим договором та 9 або) законодавством шляхом. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконано та кредитна заборгованість не погашена, правових підстав для відмови в задоволенні позову не було.

Колегія суддів приходить до висновку, що підставою для відмови ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в задоволенні позовних вимог є пропуск строку звернення до суду за захистом порушених прав, у звязку із чим на підставі положення п.1,3 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в частині мотивів відмови ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_6 в частині припинення поруки, вважає їх слушними, з огляду на наступне.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Проте, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (ч. 4 ст. 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Дана правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-53цс14 від 17.09.2014 року та у справі № 6-990цс15 від 27.01.16 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Як видно з кредитного договору № ML-300/1645/2006 від 12 травня 2006 року, строком виконання зобовязань за кредитним договором та дата остаточного повернення кредиту 12 травня 2021 року.

Судом було встановлено, що кредитне зобовязання відповідача ОСОБА_4 забезпечено порукою за договором поруки № SR-300/1645/2006 від 13 листопада 2006 року.

В п. 4.1 договору поруки зазначено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором.

Пунктом 3.4. обумовлений обовязок поручителя виконати боргові зобовязання при отриманні від кредитора відповідної вимоги.( а.с.21,22).

У зв'язку із порушенням строків повернення кредитних коштів, ТОВ «ОТП Банк» використав, передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право на дострокове повернення кредиту, надіславши 04 грудня 2006 року вимогу боржнику( а.с.169) та 25 листопада 2008 року досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором поручителю ( а.с.178), згідно яких вони повинні були протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги сплатити на рахунок в ЗАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у повному обсязі у розмірі 148053,64 дол.США.

Таким чином, при зміні банком, на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, строку виконання основного зобов'язання, шестимісячний строк, протягом якого кредитор має право звернутись з позовом до поручителя повинен обчислюватись з 05 січня 2006 року.

Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Згідно штампу вхідної кореспонденції суду позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», заявлені 28 жовтня 2014 року, тобто більше ніж через сім років після настання строку виконання зобов'язань, в силу положень ст. 559 ЦК України, порука припинилась.

Крім того, в судовому засіданні колегії суддів представником відповідача надано копію заочногорішення Кіровського районного суду від 01 серпня 2016 року про відмову ТОВ "ОТП Факторінг Україна" в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договром у звязку із припиненням поруки. Рішення набрало законної сили 12.08.2016 року.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено без повного урахування матеріалів справи та вимог законодавства, тому рішення суду в частині відмови ОСОБА_6 в задоволенні зустрічних позовних вимог підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про їх задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Згідно матеріалів справи за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій

ОСОБА_6 сплачений судовий збір у розмірі 1344грн., який підлягає стягненню з ТОВ«ОТП Факторінг Україна» на користь відповідача.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - відхилити. Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2017 року в частині відмови ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2017 року в частині відмови ОСОБА_6 в задоволенні зустрічних позовних вимог до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим , скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення.

Визнати припиненим договір поруки №SR-300/1645/2006 від 13 листопада 2006 року укладений між ОСОБА_6 та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторінг Україна».

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторінг Україна» на користь ОСОБА_6 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1344грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: