Справа № 355/183/17 Головуючий у І інстанції Єременко В. М.
Провадження № 22-ц/780/2646/17 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 26 17.05.2017
УХВАЛА

Іменем України

17 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Волошину В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 15 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь заборгованість у розмірі 106219,65 грн. за кредитним договором №б/н від 26.11.2012 р..

Разом з позовом, позивачем була подана заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на будинок, житловий з господарськими будівлями і спорудами, житловою площею 54,3 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, обґрунтовуючи її тим, що відповідач може ухилятись в подальшому від виконання рішення суду, а тому існують підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 15 березня 2017 року у задоволені заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права. Вважає, що судом не було звернуто уваги на вимоги ч. 6 ст. 153 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені заяви про забезпечення позову виходив з того, що відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у спосіб, який просить позивач, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Зазначений вид забезпечення позову, суд вважає не співмірним відповідно до заявлених позовних вимог щодо накладення арешту на житловий будинок в сільській місцевості, побудови 1964 року (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта).

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції не обґрунтовані та такими, що не відповідають вимогам закону та обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 6 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до ч.8 ст.153 ЦПК України суд встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, згідно яких, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.9 Постанови пленуму ВССУ від 17.10.2014 №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах ". Підпунктом 13 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI передбачено справляння судового збору за подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову. Оскільки статтею 134, частиною другою статті 151 ЦПК не передбачено наслідків неподання доказів сплати зазначеного збору в установленому порядку і розмірі, то застосовуються наслідки, передбачені статтями 119, 121 ЦПК, у випадку відсутності доказів сплати судового збору за подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову.

Однак суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у задоволені заяви про забезпеченні позову в порушення вимог ч. 4 ст. 151 ЦПК України не звернув увагу на відсутність документу, що підтверджує сплату позивачем судового збору за подання вказаної заяви чим порушив порядок, встановлений для вирішення.

Крім того суду першої інстанції необхідно звернути увагу на те, що позовні вимоги є майновими, та те що не забезпечення позову у разі задоволення позовних вимог може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того ст.152 ЦПК України визначені види забезпечення позову до яких в тому числі належить і накладення арешту, а норми ч.2 с. 152 ЦПК України надають право суду змінювати та обирати види забезпечення позову в рамках співмірності та ч.6 с. 153 ЦПК України забезпечити позов повністю чи частково.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції ухвалу про забезпечення позову від 15 березня 2017 року постановлено з порушенням норм процесуального права, ухвала відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 312 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 15 березня 2017 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий:

Судді: