Справа № 635/6155/16-ц
Провадження № 2/635/402/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2017 року Харківський районний суд харківської області у складі:

головуючий - суддя Березовська І.В.

за участю секретаря судових засідань -Грищука Р.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною власністю, визнання права власності на частину нерухомого майна як на частку подружжя у спільній власності, визнання права власності на частину нерухомого майна у порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із позовом, яким після уточнень просить встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з вересня 2000 року по 01 січня 2004 року; встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю без шлюбу протягом часу з вересня 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 спільним майном, що було набуте під час спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу; визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного будинку як частку в спільному майні подружжя; визнати за нею право власності на 1/6 частину вказаного житлового будинку у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що у 1998 році в м. Харкові вона познайомилася з ОСОБА_5, а з вересня 2000 року вони почали проживати однією сім'єю разом з її неповнолітнім сином від попереднього шлюбу - ОСОБА_6 у належній їй квартирі АДРЕСА_2. При цьому вона та ОСОБА_5 мали спільний бюджет, спільно вели господарство, були об'єднані побутом, разом виховували неповнолітню дитину, підтримували родинні стосунки як з родичами з боку позивача так і з родичами з боку ОСОБА_5, мали спільних друзів, спільно проводили відпустки. ІНФОРМАЦІЯ_2 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб.

Позивач зазначала, що під час проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу за спільні кошти 23 вересня 2003 року був придбаний спірний житловий будинок по АДРЕСА_1. Протягом 2004 року у придбаному будинку був зроблений ремонт кухні, веранди, житлової кімнати. У 2004-2005 роках на території домоволодіння добудовано сарай, гараж, огорожу, у 2007 році до будинку було проведено газопостачання. Після здійснених робіт вартість будинку збільшилася більше ніж в 4 рази, що на думку позивача є істотним збільшенням вартості придбаного на ім'я ОСОБА_5 майна.

Позивач вважає вказаний житловий будинок спільним майном, а тому вона має право на 1/2 частку вказаного житлового будинку з надвірними будівлями.

ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік позивача ОСОБА_5 помер, заповіту або спадкового договору не залишив.Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить спірний житловий будинок. Спадкоємцями першої черги є сторони по справі, які прийняли спадщину у встановлений строк, але відповідач ОСОБА_3 створює позивачу перешкоди у проживанні в спірному будинку, відповідачі вважають будинок особистою власністю померлого та не визнають за позивачем права власності на це майно.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_7, яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши про обставини, викладені в уточненому позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та просила відмовити у їх задоволенні, при цьому пояснила, що позивач ніколи не проживала у спірному будинку, вона разом з сином постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2, а ОСОБА_5 проживав у спірному будинку. Спірний будинок був придбаний до укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, з 2004 року у будинку проживає мати ОСОБА_5 - відповідач ОСОБА_3 Позивач приїжджала у спірний будинок до ОСОБА_5 з метою вживання спиртних напоїв, після чого влаштовувала сварки, кидалася в бійку, псувала майно в будинку, виганяла ОСОБА_3 з дому. Відповідач зазначає, що ОСОБА_2 не вела домашнього господарства, не обробляла город, під час хвороби чоловіка не доглядала його, не приймала участі у його похованні. Відповідач ОСОБА_3 при переїзді до спірного будинку привезла з собою господарське приладдя, меблі, постільну білизну, зерно, дрова, вугілля, за її кошти до спірного будинку було проведено газопостачання, придбано необхідне для цього обладнання.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_9 позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, при цьому пояснила, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 до реєстрації шлюбу однією сім'єю не проживали, спільного побуту не мали. Спірний будинок ОСОБА_5 придбав до укладання шлюбу, а тому вважає спірний житловий будинок особистою власністю померлого та не визнає за позивачем права власності на це майно.

Суд, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено з пояснень позивача та не заперечується іншими особами, що беруть участь у справі, позивач та ОСОБА_5 знайомі з 1998 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 Русько-Тишківською сільською радою Харківського району та області між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюбу, актовий запис № 09, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1.

Судом встановлено, що до укладення шлюбу позивач та ОСОБА_5 спільно проживали без реєстрації шлюбу, разом з неповнолітнім сином позивача ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2.

Факт спільного проживання підтверджується наступними доказами.

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що він знає позивача з 1996 року, підтримує з нею дружні стосунки. Весною 2001 року позивач познайомила його з ОСОБА_5, який постійно проживав з ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 однією сім'єю. На той час ОСОБА_2 не перебувала у зареєстрованому шлюбі. Свідок приходив в гості один та з дружиною, бачив ОСОБА_5 у домашньому одязі, він поводився як хазяїн, голова сім'ї. В 2004 році за спільні кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було придбано житловий будинок у с. Черкаські Тишки, на час придбання він був у непридатному для життя стані, у зв'язку з чим там здійснювався ремонт та добудови. ОСОБА_11 позичав ОСОБА_2 1000 доларів США на придбання спірного будинку, гроші давалися без оформлення договору позики, були повернуті в обумовлений строк. Свідок зазначив, що позивач та ОСОБА_5 працювали, мали достатній дохід, позивач мала можливість придбати в 2000 році квартиру та за власний рахунок зробити там ремонт.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що він є сином позивача, з 2000 року він разом з матір'ю та ОСОБА_5 проживав по АДРЕСА_2 однією сім'єю. ОСОБА_5, працював в міліції, займався вихованням ОСОБА_6, готував до першого класу, відводив до школи, відвідував батьківські збори у школі. Бюджет в сім'ї був спільний, а також спільно велося домашнє господарство, відпочивали разом, через 2-3 роки відбулося знайомство з родичами ОСОБА_5 Спірний житловий будинок в с. Черкаські Тишки придбавався як дачний, на час придбання проживання в ньому було неможливим. Після здійснення ремонту та добудов сім'я приїжджала у спірний будинок влітку для відпочинку, будинок став придатним для використання лише з 2006 року.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона є сусідкою позивача, підтримує дружні стосунки з сином позивача - ОСОБА_14 з 2000 року, разом з ним та ОСОБА_5 проводили дозвілля, відвідували дитячі розважальні заклади. ОСОБА_13 часто бувала вдома у позивача по АДРЕСА_2, бачила, що ОСОБА_5 проживає однією сім'єю в цій квартирі разом з ОСОБА_2 та її сином, має з ними спільний побут, разом харчується. Свідку відомо, що ОСОБА_5 працював в міліції, а ОСОБА_2 працювала на приватній фірмі. Про обставини придбання спірного будинку свідку відомо зі слів ОСОБА_15

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснив, що знає сторони по справі, йому відомо, що ОСОБА_5 з 1998 року почав спільне проживання з ОСОБА_2 в квартирі її батьків, в 2000 році вони спільно придбали квартиру у АДРЕСА_2. У придбаній квартирі ОСОБА_5 проживав разом з позивачем та її сином, але від квартири ключів не мав, приходив лише ввечері, коли позивач була вдома, коли в сім'ї були скандали часто ночував в машині. У 2003 році ОСОБА_5 придбав будинок в с. Черкаські Тишки, але продовжував проживати в квартирі у м. Харкові. Зі слів ОСОБА_5 придбання будинку та ремонт у ньому здійснювалися за його особисті гроші, які отримав при виході на пенсію. Також, свідку зі слів ОСОБА_5 відомо, що останній щомісячно виділяв ОСОБА_2 300 гривень на спільне проживання. До укладення шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у спірному житловому будинку не проживали та господарство не вели.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснила, що знала ОСОБА_5 з 1998 року, оскільки вони працювали разом. Зі слів ОСОБА_5 свідку відомо, що він допоміг придбати ОСОБА_2 квартиру, в якій він до 2003 року проживав з ОСОБА_2 та її сином, але ОСОБА_2 постійно виганяла його звідти. Свідок зазначила, що спільне господарство ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не велося, дитину останньої він не виховував, реєстрація шлюбу між ними відбулася під тиском ОСОБА_2 Свідку не відомо коли був придбаний спірний будинок, проте, зі слів ОСОБА_5 придбання житлового будинку у с. Черкаські Тишки та ремонт будинку здійснювався за його особисті кошти. Свідок зазначила, що вона ніколи не була вдома у ОСОБА_5, особисто не знає позивача, місцезнаходження та обставини придбання спірного майна їй не відомі.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснила, що вона знала ОСОБА_5, як родича її колишнього чоловіка. ОСОБА_5 та ОСОБА_2 спільно не проживали, спільне господарство не вели, лише зустрічалися. Коли ОСОБА_5 працював в міліції, він ночував в машині, або у підрайоні, а потім у гуртожитку ХАІ. Після придбання позивачем у 2000 році квартири, ОСОБА_5 приходив до неї та її сина, приносив продукти харчування, допомагав грошима. Після виходу на пенсію, він придбав житловий будинок в с. Черкаськи Тишки за власні кошти, перевіз туди свою матір та проживав з нею. Будинок був придатний для проживання, за гроші матері до будинку підведений газ.

Крім того, факт проживання однією сім'єю ОСОБА_5 з ОСОБА_2 та її сином підтверджується оглянутими у судовому засіданні фотографіями із зображенням в домашній обстановці ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Повідомленням Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 165 від 16 вересня 2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 з 2000 року по 2010 рік у вказаному закладі, батько дитини - ОСОБА_19 з сім'ю у зазначений період не проживав, ОСОБА_5 брав участь у вихованні ОСОБА_6 та підтримував зв'язок з класним керівником щодо навчання учня.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в інших шлюбах з 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебували.

Таким чином, з показань свідків, досліджених доказів вбачається факт спільного проживання позивача з ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу протягом часу з вересня 2000 року до укладення шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2.

При цьому пояснення свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17 про напружені відносини між позивачем та ОСОБА_5 не спростовують висновків суду про спільне проживання однією сім'єю позивача та ОСОБА_5 з 2000 року до часу укладенням між ними шлюбу.

Пояснення свідка ОСОБА_18 суд оцінює критично, оскільки вони не погоджуються з поясненнями сторін на інших свідків, та суперечать фактичним обставинам справи.

23 вересня 2003 року між ОСОБА_20 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями. Відповідно до вказаного договору ОСОБА_5 купив житловий будинок літ. «А-1» житловою площею 21,5 кв.м. з надвірними будівлями - літньою кухнею літ. «Б», вбиральнею літ. «У», огорожею № 1-3, свердловиною літ. «К» по АДРЕСА_1.

Відповідно до даних технічного паспорту, станом на 2006 рік домоволодіння за вищевказаною адресою складалося з житлового будинку літ. «А-1» житловою площею 21,5 кв.м., з верандою літ. «а» площею 7,2 кв.м. та надвірних будівель - літня кухня літ. «Б», погріб літ. «В», гараж літ. «Г», сарай літ. «Е», вбиральня літ. «У», огорожі № 1-4, свердловина літ. «К».

Право власності на житловий будинок з надвірними будівлями зареєстровано 21 липня 2006 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11303714.

Таким чином, спірний житловий будинок придбаний ОСОБА_5 до укладення шлюбу з позивачем, під час дії Кодексу про Шлюб та Сім'ю України.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», відповідних норм Цивільного кодексу Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Так, згідно зі статтею 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Частиною другою статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток (аналогічне положення містить і частина перша статті 368 Цивільного кодексу України).

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність»), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо:

1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету);

2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-211цс14, суди під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 1 січня 2004 року особами, які проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно було встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю.

Тільки в разі встановлення цих фактів та обставин положення частини першої статті 24 КпШС України, частини першої статті 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим із дотриманням рекомендацій, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» та від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання спірного будинку спільним майном задоволенню не підлягають.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в цій частині суд виходить з наступного.

Згідно повідомлення управління кадрового забезпечення ГУНПУ в Харківській області від 15 серпня 2016 року № 12/П-25аз, ОСОБА_5 з 13 грудня 1979 року по 22 грудня 2003 року проходив службу в ОВС України, протягом часу з 1998 року по 22 грудня 2003 рік отримував постійний щомісячний дохід.

Згідно відомостей з центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України ОСОБА_2 не отримувала дохід протягом часу з другого кварталу 2002 року по другий квартал 2004 року включно. Як вбачається з записів трудової книжки 11 жовтня 2000 року була звільнена з посади завідуючої відділом магазину, 14 вересня 2004 року прийнята на посаду торгівельного представника ТОВ «Марко Фарм Лтд».

Тобто, з наданих позивачем документів встановлено, що на час придбання спірного будинку ОСОБА_2 доходів не мала. Доказів наявності іншого джерела, за рахунок якого був здійснений внесок у придбання спірного будинку суду не надано, що унеможливлює визначення належної позивачу частки у спільній власності.

Що стосується доводів позивач в частині отримання позики на придбання спірного будинку, то позивачем не надано ані договору позики, укладеного в письмовій формі, на підтвердження часу укладання такого договору, ані доказів на підтвердження того, що кошти отримані від ОСОБА_11 були витрачені саме на придбання спірного житлового будинку.

Відповідно до вимог статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на те, що спірні правовідносини виникли до 01 січня 2004 року, позивачем не надано належних та допустимих доказів про участь у набутті спірного майна, а сам лише факт її спільного проживання з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу без визначення ступеня участі працею та коштами в придбанні спірного житлового будинку не є підставою для визнання права власності на половину спірного майна, що належало ОСОБА_5, позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання спірного житлового будинку майном, що набуте внаслідок спільної праці ОСОБА_2 та ОСОБА_5 під час їх спільного проживання без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину спірного будинку як на частку у спільному майні подружжя не підлягають задоволенню.

Ті обставини, що житловий будинок протягом часу з 2003 по 2006 рік спірний житловий будинок значно збільшився у своїй вартості внаслідок здійснених за рахунок спільних коштів поліпшень, позивачем не доведені.

Відповідно до відомостей технічного паспорту, виготовленого станом на 2006 рік, житлова площа житлового будинку літ. «А-1» залишилася незмінною, на території домоволодіння у 2004 році були збудовані гараж літ. «Г», сарай «Е» та огорожа № 4. Інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями станом на 2006 рік становила 54474 гривень.

Суду не надано даних про інвентарну вартість спірного майна на час його придбання, а тому висновок про істотне збільшення вартості будинку саме внаслідок зроблених у ньому поліпшень ґрунтуються на припущеннях та власних розрахунках позивача. Клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи сторонами по справі не заявлялося, наданих у судовому засіданні пояснень про здійснення ремонту у житловому будинку не достатньо для визначення вартості здійснених поліпшень, встановлення часу їх проведення та впливу на збільшення вартості спірного майна.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Тобто, виходячи із аналізу зазначених норм підлягають встановленню факти, які породжують юридичні наслідки, зокрема, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян.

До 01 січня 2004 року суди також розглядали справи встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі п. 5 ст. 273 ЦПК України в редакції 1963 року, проте тільки у разі, якщо такі відносини виникли до 08 липня 1944 року і тривали до смерті (пропажі без вісті на фронті) одного із подружжя,внаслідок чого шлюб не може бути зареєстрований в органа реєстрації актів громадського стану. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягали.

Крім того, до відносин, які виникли до 01 січня 2004 року застосовувались положення Кодексу про шлюб та сім'ю України, яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу.

Разом з тим, такий факт може бути визнаний судом, якщо його метою є подальше визнання майна, набутого до 1 січня 2004 року, під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, об'єктом спільної сумісної власності , якщо це майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднанні в майбутньому для набуття спільного майна).

Як зазначено позивачем, метою встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу є визнання права власності на половину спірного житлового будинку.

Виходячи з того, що суд відмовляє позивачу в визнанні спірного житлового будинку об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину спірного будинку як на частку у спільному майні подружжя, то суд не вбачає підстав для визнання факту спільного проживання в період з вересня 2000 року по 1 грудня 204 року, проте вважає за можливим встановити проживання однією сім'єю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в період з 1 січня 2004 року по 13 жовтня 2008 року.

Крім того, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що ВДРАЦС по м. Харкову Харківського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 4402.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, сторони по справі є спадкоємцями першої черги спадкування за законом.

Згідно повідомлення Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 16.12.2016 року № 4054/02.14, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5, який проживав на день смерті за адресою: АДРЕСА_1 із заявами про прийняття спадщину протягом шестимісячного строку звернулися дружина та дочка померлого. Заяв від інших спадкоємців до держнотконтори не поступали, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Відповідно до вимог чинного законодавства свідоцтва про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це є підставою для відмови у позові.

З огляду на те, що суду не надано відомостей про відсутність у позивача можливості отримати свідоцтво на спадщину після смерті чоловіка, позовна вимога про визнання за ОСОБА_2 права власності на частку будинку у порядку спадкування за законом не підлягає задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме судові витрати присуджуються позивачеві відповідно до задоволених позовних вимог.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 є інвалідом 2 групи та відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати, судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що судові витрати стягуються з відповідачів в рівних частках, а ОСОБА_4 є особою, яка звільнена від його сплати, судовий збір на користь позивача підлягає стягненню з ОСОБА_3 в розмірі 275 грн.60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 79, 88, 212-215, 256 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною власністю, визнання права власності на частину нерухомого майна як на частку подружжя у спільній власності, визнання права власності на частину нерухомого майна у порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в період з 1 січня 2004 року по 13 жовтня 2008 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в розмірі 275 (двісті сімдесят п"ть) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: