Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/5745/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.

при секретарі - Горошко О.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ФОП ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві.

В позовній заяві посилалась на те, що вона перебуває в трудових відносинах з відповідачем.

23 червня 2017 року о 10 год. 30 хв. під час виконання трудових обовязків з нею трапився нещасний випадок, внаслідок якого вона отримала травму.

У звязку з цим просила суд стягнути з відповідача на її користь на відшкодування матеріальної шкоди, що полягає у витратах на лікування, 3983 грн. 70 коп., на відшкодування моральної шкоди 20000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. У звязку з додатково понесеними витратами на лікування збільшила розмір позовних вимог, а саме на відшкодування матеріальної шкоди просила суд стягнути 14288 грн.

Представник позивача ОСОБА_2 збільшені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, уповноваживши адвоката ОСОБА_4 представляти її інтереси в суді.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечила, в його задоволенні просила відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Після оголошеної судом перерви представник відповідача в судове засідання не зявилась, не повідомивши суду про причини неявки.

Третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Полтавському районі Полтавської області в судове засідання свого представника повторно не направила.

Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не зявились.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 червня 2017 року під час виконання ОСОБА_1 трудових обовязків по миттю та перенесенню посуду, які вона виконувала у ФОП ОСОБА_3 за адресою: Полтавська обл., Полтавський район, с.Соснівка, Релакс-парк «Верхоли», вона послизнулася на вологій підлозі та впала, у звязку з чим одержала травму.

Згідно даних акту про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 №1, затвердженого 18 липня 2017 року ФОП ОСОБА_3, нещасний випадок стався при наступних обставинах: 23 червня 2017 року ОСОБА_1 заступила на зміну о 09 год. 00 хв. та виконувала свої обовязки по миттю та перенесенню посуду. Робота проводилася в технологічному приміщенні, коридор поблизу приміщення для миття посуду - з включеним штучним освітленням. Поверхня підлоги була волога. ОСОБА_1 о 10 год. 30 хв. переносила посуд, послизнулась на вологій підлозі і впала. Після падіння відчула гострий біль у правій нозі (а.с.9-11).

Відповідно до зазначеного акту причинами даного нещасного випадку є:

Основна. Організаційна ФОП ОСОБА_3 не створила відповідних умов праці для працівниці ОСОБА_1 ОСОБА_3 порушила вимоги ст.13 Закону України «Про охорону праці».

Супутня. Відсутність первинного інструктажу з охорони праці. Фізична особа підприємець ОСОБА_3 не забезпечила проведення первинного інструктажу з охорони праці працівниці ОСОБА_1, чим порушила вимоги п.6.4. «Положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці», затвердженого наказом №0106-ОП від 01 червня 2017 року.

У звязку з отриманою травмою ОСОБА_1 в період з 23 червня по 05 липня 2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні у 1-й МКЛ м.Полтави з діагнозом: Закритий перелом правого надколінника зі зміщенням. Артеріальна гіпертензія (а.с.6).

Після виписки зі стаціонару продовжує лікуватись амбулаторно.

У звязку з лікуванням ОСОБА_1 несла матеріальні витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» Фонд соціального страхування Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації інваліда (у разі її складення). Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров'я застрахованого.

Витрати на ліки, лікування, протезування (крім протезів з дорогоцінних металів), придбання санаторно-курортних путівок, предметів догляду за потерпілим визначаються на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків про їх вартість.

Порядок фінансування витрат на лікування потерпілих, їх медичну реабілітацію, забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення встановлено Положенням про організацію лікування, медичної реабілітації та забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання лікарськими засобами та виробами медичного призначення, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 09.06.2010 № 18.

Як передбачено статтею 9 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» до основних завдань Фонду та його робочих органів крім іншого віднесено реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування; надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України "Про охорону праці".

Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Страхові виплати складаються із:

1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сімї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;

4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Таким чином обовязок відшкодувати потерпілій від нещасного випадку на виробництві особі витрати на лікування покладається на органи Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування, а не на власника підприємства.

На виконання даного обовязку Фондом позивачу було відшкодовано витрати на лікування, що понесені нею за час перебування у стаціонарі.

Про цю обставину позивач повідомила суду в судовому засіданні.

В той же час позивач і в своїй позовній заяві просила стягнути з відповідача на її користь кошти на відшкодування витрат, понесених нею на лікування під час перебування у стаціонарі.

Також до загального розміру матеріальної шкоди, яку позивач просила відшкодувати за рахунок відповідача, нею враховано втрати на послуги звязку, що не є матеріальною шкодою.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування вартості лікування та витрат на плату послуг звязку.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.8 ст.36 «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, що ушкодженням здоровя внаслідок нещасного випадку на виробництві позивачу завдано значної моральної шкоди.

Уже самим фактом ушкодження здоровя позивача на виробництві їй спричинена моральна шкода.

При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця.

Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п.13 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам також роз'яснено, що необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У судовому засіданні встановлено, що позивач отримала травму у вигляді закритого перелому правого надколінника зі зміщенням. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушена приймати ліки та постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що за наслідками отриманої позивачем травми порушено її звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для неї роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя.

В той же час позивач вимушена вишукувати фінансові можливості для продовження лікування, яке вимагає значних коштів.

Враховує суд і характер травми, отриманої позивачем. Оскільки пошкоджена нижня кінцівка, позивач фактично обмежена у пересуванні. В даний час функція пошкодженого органу в повному обсязі не відновилась.

Будь-які дані, що пошкоджена кінцівка відновиться в повному обсязі, в матеріалах справи відсутні.

Як вбачається з висновку консиліуму лікарів від 06 грудня 2016 року позивачу рекомендована редресація правого колінного суглобу з послідуючим функціональним лікуванням, фізіопроцедури. При відсутності позитивної динаміки рекомендовано оперативне лікування.

Таким чином тривалість необхідного позивачу лікування та його результат на даний час передбачити не представляється можливим.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди.

Визначаючи її розмір, виходячи з міркувань розумності, розсудливості та справедливості, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування завданої їй моральної шкоди 20000 грн.

На підставі викладеного позов підлягає до часткового задоволення.

У звязку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача також необхідно стягнути на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених відносно неї позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві, 20000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1600 грн.

Решту судових витрат віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду у 10-денний термін з дня його проголошення, а особами, які беруть участь у справі, але були відсутні в судовому засіданні, - у 10-денний термін з дня одержання його копії.

Головуючий О.А.Самсонова

13.12.2017