Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2213/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Письменний О. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

28.11.2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів Гайсюка О.В., Чельник О.І.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - банк) звернулося в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 22 січня 2008 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 31 липня 2013 року утворилась заборгованість, яка становить 26 685 грн. 78 коп., в тому числі: 7 093 грн. 98 коп. - заборгованість по кредиту, 13 478 грн. 11 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 4 366 грн. 75 коп. - заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 246 грн. 94 коп. - штраф (процентна складова). Тому позивач і просив стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість у розмірі 26 685 грн. 78 коп.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Справа неодноразово розглядалася судами апеляційної і касаційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 22 січня 2008 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою щомісячних платежів у розмірі 7 % від суми заборгованості, процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договір складається із заяви позичальника ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг /т. 1 а.с. 33, 34-37/.

Відповідач належним чином взяті на себе зобовязання не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 31.07.2013 року в розмірі 26 685,78 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 7093,98 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 13478, 11 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 4366,75 грн., а також штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1246,94 грн. /а.с.7-10/.

Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності /т.1 а.с.62-63/.

Відмовляючи у задоволенні позову повністю, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови кредитного договору, допустив заборгованість за кредитом, однак врахував, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки прострочена заборгованість виникла у липні 2010 року, а позивач звернувся в суд з позовом у вересні 2013 року.

Проте, повністю з рішенням суду першої інстанції погодитися не можна.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Разом з тим, зі змістом частини першої ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не врахував, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі не повернуто, проценти за кредитом підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України №6-249цс15 від 02.12.2015року.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 останній платіж здійснив з погашення кредиту 31 березня 2008 року, термін дії договору з врахуванням його автоматичного продовження закінчився в січні 2010 року, позов предявлено до суду у вересні 2013 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

При цьому, згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача за останні три роки, що передували зверненню до суду в сумі 7446,63 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимоги.

Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 180 грн. 13 коп.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 7746 грн. 63 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом та 180 грн. 13 коп. судових витрат.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: