Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2017 року місто Василівка

Василівський районний суд Запорізької області

у складі головуючого судді Степаненко Ю.А.

при секретареві Шак О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василівка цивільну справу за позовом:

ОСОБА_2 до Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області, Відділу Держгеокадастру у Василівському району Запорізької області, третя особа: Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

В позовній заяві ОСОБА_2 вказує, що 17.06.2002 року померла його рідна тітка - ОСОБА_3.

13.06.1996 року вона отримала Приватизаційний майновий сертифікат серії АР № 1126274.

21 жовтня 2002 року ОСОБА_3 було отримано Державний акт на право власності на землю №1019 від 21 жовтня 2002 року, де зазначається, що на підставі рішення Малобілозерської сільської Ради народних депутатів від 11 грудня 2001 року № 292 їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 12.11 гектарів, розташована на території Малобілозерської сільської ради.

Ступінь його рідства та померлої ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про його народження № 40 від 05 квітня 1968 року, де батьком вказаний : ОСОБА_4; свідоцтвом про народження ОСОБА_3 від 12 грудня 1944 року серії УЖ номер 262649 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №5 від 27 січня 2017 року про народження: ОСОБА_4, з яких вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - є рідними сестрою та братом, а отже, позивач є племінником померлої.

Відповідно до акту від 08.06.2015 року, складеного депутатом сільської ради, він постійно проживав з тіткою ОСОБА_3 з 2000 року, а отже, прийняв спадщину відповідно до положень п.1 ч.І ст.549 ЦК УРСР в ред. 1963 року, вступивши в фактичне управління та володіння спадковим майном.

Окрім цього, 24.12.1997 року померла його бабуся: ОСОБА_5.

13.06.1996 року ОСОБА_5 було отримано Приватизаційний майновий сертифікат серії АР № 1126273.

04.02.1997 року ОСОБА_5 було отримано Сертифікат Серії ЗП № 035674 на право на земельну частку (пай), на підставі рішення Василівської райдержадміністрації від 21 червня 1996 року № 538 в тому, що їй належить право на земельну частку (пай) з землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Дружба», розміром 8.28 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вартість відповідної земельної частки (паю) становить три мільярди двісті сорок вісім мільйонів карбованців. Однак, державний акт отримано не було, у зв'язку зі смертю ОСОБА_5.

Відповідно до довідок №№794,795 від 28 березня 2016 року Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області, ОСОБА_5 проживала та була постійно зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1936 року по день смерті. Разом з нею постійно проживала та була зареєстрована з 1944 року по день смерті її донька - ОСОБА_3. Факт родинних відносин сіж ними підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3.

ОСОБА_3 не відмовлялася від прийняття спадщини після смерті матері, а отже, своїм спільним проживанням з матірю, вона фактично прийняла спадщину. Відповідний факт було підтверджено у рішенні від 12 липня 2017 року, винесеному Василівським районним судом у Запорізькій області у справі №311/833/17.

Таким чином, позивач вважає, що успадковує після ОСОБА_3 також і право на земельну частку (пай), що належала ОСОБА_5.

Інших спадкоємців у померлої ОСОБА_3 немає.

Проте, оскільки на час відкриття спадщини позивач не відносився до першої та другої черги спадкоємців, тому, він був позбавлений можливості оформити спадщину на своє ім'я у нотаріальному порядку та раніше не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у зв'язку з юридичною необізнаністю.

ОСОБА_2 просить суд:

- встановити факт його спільного проживання з рідною тіткою ОСОБА_3;

-визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті рідної тітки ОСОБА_3, яка померла 17.06.2002 року, право власності на земельну ділянку розміром 12.11 гектарів, що знаходиться на території Малобілозерської сільської ради та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на землю №ІУ-ЗП № 009174 від 21 жовтня 2002 року;

-визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті рідної тітки ОСОБА_3 Григрріщщ, яка померла 17.06.2002 року, право на земельну частку (пай) розміром 8.28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) із земель колективної власності КСП «Дружба», що знаходиться на території Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області, що належала спадкодавцю на підставі Сертифікату Серії ЗП № 035674 від 04.02.1997 року.

В судове засідання позивач не зявився, але його представник в особі ОСОБА_1 просить суд розглянути справу у відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. Знайомий з позивачем приблизно з 2000 року. Стверджує, що часто бачив позивача за місцем проживання його тітки, яку він знає, як «Надія», позивач допомагав їй по господарству, займався її похованням.

Представники Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області, Відділу Держгеокадастру у Василівському району Запорізької області, Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області в судове засідання не з`явилися, але до суду надали заяви, в яких просять справу розглянути за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Суд, вислухавши думку представника позивача, розглянувши зазначені заяви, оглянувши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у відсутності зазначених учасників процесу.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

як встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, ОСОБА_3 - є рідною тіткою ОСОБА_2, а ОСОБА_5 бабусею, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача, свідоцтвом про народження ОСОБА_3, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, копії яких є у справі.

Батько позивача : ОСОБА_4, який є рідним братом ОСОБА_3 та сином ОСОБА_5, помер 10.01.1974 року, ОСОБА_5 померла 24.12.1997 року, а ОСОБА_3 померла 17.06.2002 року, що підтверджується свідоцтвами про смерть, копії яких є у справі.

ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_5.

Таким чином, відповідно до вимог ст.525 ЦК України 1963 року, 24.12.1997 року відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_5, а 17.06.2002 року відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_3.

Стаття 549 ЦК України 1963 року передбачає дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Після смерті матері - ОСОБА_5, її донька - ОСОБА_3, яка була спадкоємцем за законом першої черги, відповідно до ст.529 ЦК України 1963 року, у передбачені ст.ст.548, 549 ЦК України 1963 року строк та порядку, прийняла спадщину, що підтверджується довідками №№794,795 від 28 березня 2016 року Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області, копії яких є в справі, відповідно до яких, ОСОБА_5 дійсно проживала та була постійно зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_3 з 1936 року по день смерті 24 грудня 1997 року. Разом з нею постійно проживала та була зареєстрована з 1944 року по день смерті 17 червня 2002 року дочка ОСОБА_3. Однак, судом встановлено, що ОСОБА_3 спадщину після смерті матері належним чином в нотаріальній конторі не оформила, що підтверджується листами та витягами нотаріальної контори.

ОСОБА_2 стверджує, що фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, посилаючись на Акт від 08.06.2015 року, складений депутатом ОСОБА_7 сільської ради, копія якого є в справі, відповідно до якого, підтверджується, на думку позивача, факт його постійного проживання з тіткою ОСОБА_3 з 2000 року.

Разом з тим, як вбачається з зазначеного Акту, в ньому вказується про те, що ОСОБА_2 доглядав за тіткою ОСОБА_3 з 2000 року до дня її смерті 17.06.2002 року, здійснив її похованням. При цьому, про факт саме «постійного проживання», в цьому Акті мова не йде.

Крім того, в судовому засіданні за клопотанням представника позивача був допитаний свідок ОСОБА_6, який також факт саме «постійного проживання» позивача та ОСОБА_3, не підтвердив.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач ніколи не був зареєстрований за адресою реєстрації та проживання ОСОБА_3.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, належні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_2 суду не надав, а отже, проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, обєктивності, розумності та справедливості, суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.524, 525, 526, 527, 529, 548, 549 ЦК України 1963 року, ст.ст. 1216- 1232, 1258-1285 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 130, 174, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя Василівського

районного суду ОСОБА_8