Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02.11.2017 рік місто Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Степаненко Ю.А.

при секретареві Шак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, яка була уточнена в ході судового розгляду справи, в якій вказує, що 10.10.2013 року вона надала грошову позику ОСОБА_2 в сумі 50 000 грн.

Факт позики підтверджується розпискою, укладеною в письмовій формі 10.10.2013 року.

Згідно цього договору, відповідач взяв на себе зобов'язання повернути кошти через рік, тобто, 10.10.2014 року.

До теперішнього часу грошова позика не повернута, боржник уникає від виконання перед нею своїх зобов'язань.

У розписці також передбачено, що позичальник бере на себе зобовязання виплачувати їй проценти у розмірі 5 % за кожен місяць, тобто -2500 грн.

Позивачка просить суд:

-стягнути з ОСОБА_2 на її користь борг згідно договору позики в сумі - 50 000 гривен, проценти за 24 місяці в сумі 60 000 грн., а також судові витрати в сумі 640 гривень.

В судове засідання позивачка та її представник в особі адвоката ОСОБА_3, не зявилися, але ОСОБА_3 надав заяву, в якій просить суд розглянути справу у його відсутності та позивачки.

Відповідач в судове засідання неодноразово не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином.

Суд, оглянувши матеріали справи, вважає можливим, керуючись ст. ст.76, 169, 224 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, оглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст.ст.1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей,

визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімум доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі, повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи, як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Таким чином, розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до правової позиції, що містяться в постановах Верховного Суду України по справі №6-63цс15 від 18.09.2015 року, №6-1967цс15 від 11.11.2015 року та є обов'язковою для застосуванню судами, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, розписка, як підтвердження наявності боргових зобов'язань, повинна бути видана стороною після отримання грошових коштів.

Як було встановлено в судовому засіданні та як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 взяв у позивачки 10.10.2013 року в борг кошти в сумі - 50 000 тисяч гривень з оплатою 5 відсотків на місяць, що підтверджується розпискою, яка є в матеріалах справи. Таким чином, сторони уклали договір позики.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання за цією угодою припиняється виконанням, проведеним належним чином. Угоду, яка є предметом даного спору, на даний час не визнано недійсною, не розірвано……, вона має законну силу, а тому, відповідно до вимог ст.629 ЦК України, є обовязковою для виконання сторонами.

Таким чином, письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір є обов'язковим для виконання всіма його учасниками, відповідно до вимог ст.526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства; ст.527 ЦК України, згідно якої боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор-прийняти виконання особисто; ст.530 ЦК України, згідно якої, якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (дата) виконання боржником зобов'язання не встановлений або визначений моментом пред'явлення

вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства, ст.1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому, ст.625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що позивачка свої зобовязання за угодою виконала, передавши 10.10.2013 року відповідачеві зазначену у розписці суму, а відповідач свої зобовязання належним чином не виконує, що підтверджується розпискою, яка є предметом даного спору, поясненнями позивачки, викладеними в позові та уточненні до нього.

Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, обєктивності, розумності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі - 50 000 (пятдесят тисяч) гривень, відсотки з врахуванням положень ст.11 ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог, в сумі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень ( 50 000 *5 %=2500 грн.*24 місяці =60 000 грн.), а всього: 110 000 грн.

Докази на підтвердження факту виконання умов договору відповідач суду не надав, хоча, згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх заперечень проти позову, якщо такі є, відповідач суду також не надав.

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», відсотків з врахуванням положень ст.11 ЦПК України, суд також вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн., що підтверджуються квитанцією, яка є в справі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.208, 218, 256,258,261,267,526, 527, 530, 549-552, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57,58, 59, 60,84, 88,169,208, 209,212, 213, 214, 215, 226, 228, 232, 233 ЦПК України ,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі - 50 000 (пятдесят тисяч) гривень 00 копійок, відсотки в сумі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень, а всього: 110 000 (сто десять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач може подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя Василівського

районного суду

Запорізької області ОСОБА_4