Справа № 466/2718/17 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/5664/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 до Публічного акціонерного товариства «Львівгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаззбут», третіх осіб Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та Державної інспекції із захисту прав споживачів про скасування акту та визнання незаконними нарахувань,-

встановила:

В квітні 2017 року позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 звернулись із позовом до ПАТ «Львівгаз», ТзОВ «Львівгаззбут», третьої особи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про скасування акту та визнання незаконними нарахувань.

Вимоги обґрунтовували тим, що позивачі є власниками квартир у будинку № 22 по вул. Антонича у м. Львові, де створено ОСББ «Антонича 22». Будинок є багатоквартирним з централізованим гарячим водопостачанням, квартири обладнані одним єдиним газовим приладом - газовою плитою, яка використовується для приготування їжі.

06 вересня 2016 року на дверях підїздів будинку № 22 поміщено оголошення про те, що в цей день працівниками ПАТ «Львівгаз» буде проводитися перевірка внутрішньобудинкового газового обладнання і внутрішніх газопроводів на герметичність. Натомість, в цей день працівниками Львівгазу фактично розпочалося проведення робіт із встановлення загальнобудинкового лічильника обліку газу, про що в оголошенні не було згадано. Позивачі вважають, що тим самим відбулося порушення їх прав, оскільки встановлення загальнобудинкового лічильника обліку газу відбувалося без попередження та узгодження з власниками квартир про виконання таких робіт.

В той же день працівниками ПАТ «Львівгаз» складено ОСОБА_1 про порушення № 259-24/16, згідно із яким споживачі нібито відмовились від встановлення будинкового вузла обліку газу.

13.10.2016 року ОСОБА_1 про порушення від 06.09.2016 року № 259-24/16 розглянуто на засіданні комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу згідно вимог Кодексу ГРС. На засіданні комісії прийняте рішення про здійснення споживачам будинку №22 по вул. Антонича нарахувань за спожитий природний газ з 01.10.2016 року за граничними обємами споживання природного газу 9.8 куб.м. на особу.

До жовтня 2016 року для споживачів будинку нарахування за спожитий природний газ здійснювались за нормами споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203, які становлять 4,4 куб.м. на особу в місяць. Вважають такі дії працівників ПАТ «Львівгаз» незаконними, просили позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 липня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано незаконними дії Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» по нарахуванню обсягів спожитого газу з 01.10.2016 р. за нормами 9,8 куб.м. по квартирах №№ 57, 61, 65, 69, 72, 87, 110, 113, 115, 116, 117, 123, 135 будинку № 22 на вул. Антонича у м. Львові.

Рішення суду оскаржив відповідач ПАТ «Львівгаз».

В апеляційній скарзі представник відповідача зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене при неповному з»ясуванні осбавин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Покликаючись на судову практику, звертає увагу на те, що позивачі обрали невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки ПАТ «Львівгаз» не є державним органом чи органом місцевого самоврядування, відтак дії такого не можуть бути визнані неправомірними.

Вважає, що неповне зазначення усіх реквізитів в ОСОБА_1 про порушення не може бути презумпцією відсутності самого факту порушення, крім цього чинне законодавство не містить заборони щодо доведення вчинення факту правопорушення іншими додатковими доказами.

Звертає увагу, що суд встановив факт відмови голови ОСББ від встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу, про що зроблена відмітка в ОСОБА_1 про порушення, при цьому балансоутримувач не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

Також суд не врахував, що акт про порушення № 259-24/16 від 06.09.2017 року був розглянутий комісією з розгляду актів про порушення ПАТ «Львівгаз» на засіданні 13.10.2016 року за участі представника відділу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики, який проголосував за задоволення акту.

Поза увагою суду залишилось те, що споживачі мають право встановити індивідуальні лічильники за свій рахунок, як зробила більшість споживачів або надати згоду на встановлення загальнобудинкового ВОГ.

Покликаючись на закони України та підзаконні нормативно-правові акти стверджує, що ПАТ «Львівгаз» на законних підставах проводились роботи із встановлення загальнобудинкового ВОГ за адресою М. Львів, вул. Антонича, 22

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 липня 2017 року.

Позивач ОСОБА_2 та представник позивачів ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідачів ПАТ «Львівгаз» та ТзОВ «Львівгаз збут» ОСОБА_16 в судове засідання не прибула, подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку із захистом виробничої практики.

Інші учасники розгляду справи в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_17 та представника позивачів ОСОБА_3 на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги районний суд виходив з того, що представники ПАТ «Львівгаз» з власної ініціативи, без погодження з мешканцями, намагалися встановити загальнобудинковий вузол обліку, договірні відносини з ОСББ щодо порядку зняття показників не встановили, представників ОСББ та мешканців будинку не попередили завчасно належним чином та не запросили для фіксування показників при встановленні лічильника, відтак проігнорували необхідність укладення договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498.

Крім цього суд вказав, що недотримана форма ОСОБА_1 про порушення № 259-24/16, яка затверджена постановою №2494 НКРЕКП Додатком 11 до Кодексу газорозподільних систем (п. 1 гл. 5 розділу XI) в частині відсутності номерів посвідчень представників оператора ГРМ, що свідчить про те, що ОСОБА_1 про порушення № 259-24/16 р., який покладений в основу рішення комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу про здійснення споживачам будинку № 22 по вул. Антонича нарахувань за спожитий природний газ з 01.10.2016 року за граничними обємами споживання природного газу 9.8 куб.м, на особу, був складений всупереч вимог чинного законодавства.

Також, станом на 06 вересня 2016 року (день складання ОСОБА_1) будинок не був переданий в управління ОСББ, тобто балансоутримувачем будинку залишалось ЛКП «Старий Сихів», однак представника ЛКП при складанні акту не було.

Оскільки відповідальність позивачів визначена відповідачем на підставі неправомірно складеного ОСОБА_1 та прийнятого рішення комісії, суд дійшов висновку про те, що є незаконними дії ПАТ «Львівгаз» по нарахуванню обсягів спожитого газу з 01.10.2016 р. по день прийняття рішення за нормами 9,8 куб.м. по кв.кв. №№ 57,61,65, 69, 72, 87, 110, 113, 115, 116, 117, 123, 135 будинку № 22 на вул. Антонича у м. Львові, власниками яких є позивачі у справі.

При цьому, у вимозі про скасування ОСОБА_1 про порушення суд відмовив, оскільки такий не є документом, який встановлює чи припиняє права чи обов»язки, а є лише констатацією дій відповідача і доказом незаконності таких, одночасно оцінивши його, як належний у справі доказ.

Враховуючи наявні в матеріалах справи та досліджені судом першої інстанції докази колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду в повній мірі відповідають вимогам закону.

Зважаючи на те, що відповідач ПАТ «Львівгаз» рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18.07.2017 року оскаржує фактично в частині задоволення позовних вимог, колегією суддів за правилами ст. 303 ЦПК України оскаржуване рішення в іншій частині не перевіряється.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Будинок № 22 по вул. Антонича у м. Львові, де створено ОСББ «Антонича 22», є багатоквартирним з централізованим гарячим водопостачанням, квартири обладнані одним єдиним газовим приладом - газовою плитою, яка використовується для приготування їжі. Оплата за спожитий газ у таких будинках здійснюється відповідно до норми споживання, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, в розмірі 4,4 кубометрів газу на одну зареєстровану особу.

Позивачі є мешканцями кв.кв. №№ 257, 61, 65, 69, 72, 87, 110, 113, 115, 116, 117, 123, 135 будинку № 22 на вул. Антонича у м. Львові.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.09. 2016 року на дверях підїздів будинку № 22 було поміщено оголошення про те, що 06 вересня 2016 року працівниками ПАТ «Львівгаз» буде проводитися перевірка внутрішньобудинкового газового обладнання і внутрішніх газопроводів на герметичність. Повідомлення про встановлення загальнобудинкового лічильника ПАТ «Львівгаз» чи ТзОВ «Львівгаззбут» не було.

Натомість, в цей день працівниками Львівгазу фактично розпочалося проведення робіт із встановлення загальнобудинкового лічильника обліку газу, про що в оголошенні не було згадано.

Позивачів ніхто про ці дії відповідачів не попереджав і з ними цього не погоджував. Мешканці квартир, яких це стосувалось, не були присутні при встановленні лічильника.

Голова ОСББ ОСОБА_18, який випадково дізнався про такі дії відповідачів, заперечив проти встановлення лічильника, про що був складений оскаржуваний акт.

Зазначені обставини встановлені судом з пояснень позивачів та показань свідків ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, а також із відеозйомки, яка проводилась працівниками ТзОВ «Львівгаззбут» і оглянута у судовому засіданні.

Звертаючись в суд з позовними вимогами позивачі, як власники відповідних квартир на вул. Антонича, 22 стверджували, що дії працівників ПАТ «Львівгаз» по проведенню робіт із встановлення загальнобудинкового лічильника обліку газу та рішення про здійснення споживачам будинку № 22 по вул. Антонича нарахувань за спожитий природний газ з 01.10.2016 року за граничними обємами споживання природного газу 9.8 куб.м, на особу є незаконними.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» по відношенню до побутового споживача ТОВ «Львівгаз Збут» є постачальником, а Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» - розподільником, оператором газорозподільної мережі.

06.09.2016 року представниками ПАТ «Львівгаз» складено ОСОБА_19 про порушення № 259-24/16, який полягав у відмові від встановлення будинкового вузла обліку газу за кошти ПАТ «Львівгаз» згідно із п. 5 глави 1 розділу Х Кодексу ГРС та ЗУ «Про комерційний облік газу».

Акт про порушення № 259-24/16 р. розглянутий на засіданні комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу, комісією прийнято рішення про здійснення споживачам будинку № 22 по вул. Антонича нарахувань за спожитий природний газ з 01.10.2016 року за граничними обємами споживання природного газу 9.8 куб.м, на особу.

До жовтня 2016 року для споживачів будинку нарахування за спожитий природний газ здійснювались за нормами споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203, які становлять 4,4 куб.м, на особу в місяць.

Колегія суддів звертає увагу, що встановлення загальнобудинкових вузлів обліку передбачено Кодексом газорозподільних систем, який затверджений Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, порядок проведення розрахунків встановлений Постановою Кабінету Міністрів від 27.012016 р. № 46.

У пункті 1 ч. 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем зазначено, що за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

При цьому балансоутримувач не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

Згідно із п. 2 ч. 1 розділу VI цього ж Кодексу доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498.

Аналогічно дане питання врегульоване пунктом 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2002 р. № 620 (в ред. Постанови КМУ від 27.01.2016 р.) яким передбачено, що власник будинку, особа, відповідальна за експлуатацію будинку, балансоутримувач будинку, тощо та оператор газорозподільної системи зобовязані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених в квартирі (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку.

Для побутових споживачів форма Типового договору постачання природного газу затверджена постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500. В загальних положеннях цього Типового договору визначено, що споживач це фізична особа, обєкт якої фізично підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ.

Згідно з Додатком 1 до Типового договору має складатися заява - приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, і в ній же визначаються персоніфіковані дані споживача, зокрема вид обєкта (приватний будинок, квартира, комунальна квартира, літня кухня тощо) та адреса обєкта.

Відповідно до п. 5 ч. 3 розділу VI того же Кодексу ГРС, для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) Оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом сформовану заяву-приєднання до умов договору з персоніфікованими даними споживача та його обєкта.

У пункті 2 тієї ж частини зазначається, що на підставі укладеного договору розподілу природного газу Оператор ГРМ забезпечує формування та передачу даних про обєми та обсяги фактичного споживання природного газу споживачем до Оператора ГТС.

Таким чином, Договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами (п. 1).

Разом з цим, постачальник газу відповідач вказані вимоги не виконав, без погодження з мешканцями, намагався встановити загальнобудинковий вузол обліку, договірні відносини з ОСББ щодо порядку зняття показників не встановив, представників ОСББ та мешканців будинку не попередив завчасно належним чином та не запросив для фіксування показників при встановленні лічильника, доказів протилежного як в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду не представив.

Окрім цього, НКРЕКП своєю постановою № 2494 затвердила Додатком 11 до Кодексу газорозподільних систем (п. 1 гл. 5 розділу XI) форму ОСОБА_19 про порушення, згідно з якою обовязковою нормою та інформацією, яку потрібно вказувати, є номери посвідчень представників оператора ГРМ, при цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у ОСОБА_19 № 259-24/16 такі відомості відсутні, тому ОСОБА_19 про порушення, який покладений в основу рішення комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу про здійснення споживачам будинку № 22 по вул. Антонича нарахувань за спожитий природний газ з 01.10.2016 року за граничними обємами споживання природного газу 9.8 куб.м., не відповідає вимогам закону.

Крім цього, як зазначили позивачі, вони не відмовлялись від безкоштовного встановлення лічильників газу у квартирах і з ними не погоджувалось встановлення загальнобудинкового лічильника, тому наведені вище обставини свідчать про порушення відповідачем вимоги Кодексу газорозподільних систем, зокрема п. 3 гл. 4 «Порядок комерційного обліку газу по об»єктах побутових споживачів (населення)», яким передбачено, що якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний обєм спожитого (розподіленого, поставленого) природного газу по обєкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання, у випадку відмови від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ, фактичний обєм спожитого природного газу визначається за граничними обємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу, оскільки підстав для зміни режиму нарахування, зважаючи, що таке було проведено на підставі неправомірно складеного ОСОБА_19 та прийнятого рішення комісії, не було.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії ПАТ «Львівгаз» по нарахуванню обсягів спожитого газу з 01.10.2016 р. по день прийняття рішення за нормами 9,8 куб.м. по кв.кв. №№ 57, 61, 65, 69, 72, 87, 110, 113, 115, 116, 117, 123, 135 будинку № 22 на вул. Антонича у м. Львові, власниками яких є позивачі у справі є незаконними.

Що стосується доводів апелянта про неналежний спосіб захисту, обраний позивачами, колегія суддів звертає увагу, що згідно із ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (частина 2 статті 16 Кодексу).

При цьому, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина 3 статті 16 Кодексу).

Отже, під способами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Надаючи оцінку обраному позивачами та застосованому судом першої інстанції способу захисту порушеного права у виді визнання незаконними дій ПАТ «Львівгаз» по нарахуванню обсягів спожитого газу з 01.10.2016 року за нормами 9,8 куб.м. по визначених квартирах, колегія суддів звертає увагу, що з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судам належить зважати на ефективність такого способу.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобовязань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_19 проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

На переконання колегії суддів обраний позивачами спосіб захисту є ефективним та забезпечує поновлення порушеного права.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_22