Справа № 513/26/17
Провадження № 2/513/225/17
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2017 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., секретаря Коржан О.В., за участю: позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника органу опіки та піклування та служби у справах дітей Саратської районної державної адміністрації Яковець К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: орган опіки та піклування Саратської районної державної адміністрації Одеської області, служба у справах дітей Саратської районної державної адміністрації Одеської області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що 21 серпня 2012 року зареєструвала шлюб з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_4, який з моменту народження зареєстрований за місцем реєстрації відповідача, за адресою: АДРЕСА_1, де і проживав разом із нею та відповідачем до шестимісячного віку.

У вересні 2013 року з ініціативи відповідача та його матері ОСОБА_5 позивачка змушена була відвезти дитину до своїх батьків в Республіку Молдова. Дитина перебувала на вихованні та утриманні батьків позивачки до квітня 2016 року. При цьому відповідач ніде не працював, відвідав сина лише 4 рази, не надавав йому матеріальної допомоги.

З грудня 2015 року вони припинили сімейні відносини, дитина не проживає за місцем реєстрації, а проживає разом із нею в м. Одесі.

12 грудня 2016 року рішенням Саратського районного суду Одеської області за позовом ОСОБА_2 шлюб між ними розірвано.

З травня 2014 року і по даний час відповідач не виявляє бажання спілкуватися з сином, ухиляється від виконання обов'язків щодо виховання дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться станом здоров'я дитини, матеріально не підтримує, заперечує проти виїзду дитини за межі України до батьків позивачки на територію Республіки Молдова, як на лікування, так і на відпочинок і оздоровлення, та всіляко цьому перешкоджає.

Посилаючись на ці обставини, позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно їхнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити місце проживання дитини з нею, з одночасною реєстрацією в АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю та просила задовольнити.

Відповідач позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що він не ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, відповідачка перешкоджає йому бачитись із сином та приймати участь у його вихованні, коли він телефонує позивачці, вона відмовляється із ним розмовляти. Він не веде аморальний спосіб життя, не пиячить, за місцем його проживання створені належні умови для проживання та виховання дитини. За домовленістю між ним та позивачкою місце проживання їхнього сина було визначено з позивачкою, він не просить змінити місце проживання дитини. Спору з приводу місця проживання дитини між ним та позивачкою не існує. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог за недоведеністю та безпідставністю.

Представник органу опіки та піклування Саратської районної державної адміністрації Одеської області та служби у справах дітей позов підтримала, просила його задовольнити, посилаючись на те, що позов є обґрунтованим.

Враховуючи, що малолітній ОСОБА_4 не може висловити свою думку щодо позовних вимог, суд його не вислухав.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що в лютому 2012 року ОСОБА_2 був прийнятий на посаду спеціаліста 1 категорії сектору з усиновлення, опіки та піклування служби у справах дітей Саратської районної державної адміністрації Одеської області, який вона очолювала. У тому ж році він одружився з позивачкою, стосунки між подружжям були хорошими. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син і позивачка з дитиною часто приходила до відповідача на роботу в кінці робочого дня і вони разом йшли додому. До свого сина відповідач ставився добре, піклувався про нього, тримав на руках, недоброго ставлення до дитини зі сторони ОСОБА_2 свідок не бачила. За період роботи ОСОБА_2 проявив себе добросовісним, сумлінним працівником, спиртні напої не вживає. В червні 2014 року він звільнився з роботи за власним бажанням і разом з відповідачкою поїхав до м. Одеси. Потім у відповідача помер батько і він говорив, що не може лишити свою матір одну, а позивачка скаржилась, що в неї не склались відносини з свекрухою. На початку 2016 року свідок зустріла відповідача в смт. Сарата і спитала про дружину та дитину. Той відповів, що відповідачка не дозволяє йому бачитись з сином. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини, відповідач не заперечував проти позбавлення його батьківських прав, говорив, що відповідачка не дозволяє йому бачитись з дитиною. Ці його ствердження комісія не перевіряла.

Заслухавши позивачку, заперечення відповідача, думку представника органу опіки та піклування Саратської районної державної адміністрації та служби у справах дітей, пояснення свідка ОСОБА_7, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

21 серпня 2012 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції (а.с.9).

Як видно з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області, позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 12 грудня 2016 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 11).

Копії довідок Саратської селищної ради № 1929 та № 1965 від 11 листопада та 21 листопада 2016 року відповідно, підтверджують, що місце проживання позивачки та дитини ОСОБА_4, зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16, 17).

В договорі оренди від 06 лютого 2015 року зазначено, що ОСОБА_1 орендує квартиру АДРЕСА_2, строком на 11 місяців (а.с.27). Як видно з копії акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 від 22 листопада 2016 року, вона проживає разом із сином ОСОБА_4 по АДРЕСА_2. Дитина має власне ліжко, шафу, одяг по сезону, іграшки. Створені умови для проживання та розвитку дитини (а.с.22).

Згідно копії характеристики, виданої Шевченківським ВП Приморського ВП м. Одеси, ОСОБА_1 проживає разом із сином ОСОБА_4 без реєстрації за договором найму в АДРЕСА_2. Позивачка характеризується позитивно, скарг щодо її поведінки не надходило, займається вихованням та розвитком дитини (а.с. 18).

З копій довідок та педагогічної характеристики № 57 та № 58 від 26 вересня 2016 року та № 89 від 02 листопада 2016 року, наданих Одеським дошкільним навчальним закладом «Ясла-садок» № 47 Одеської міської ради вбачається, що дитина ОСОБА_4 з червня 2016 року по теперішній час відвідує дитячий садок. Дитина виховується у неповній сім'ї. Вихованням сина займається мати, батько не приймає участі у вихованні (а.с.19-21).

Згідно копії ультразвукового дослідження Інституту естетичної медицини "Віртус" від 21.07.2016 року та копії направлення лікаря дитячої хірургії Одеської обласної клінічної лікарні від 26.07.2016 року, ОСОБА_4 хворіє на епітеліому Малерба ділянки лівої виличної дуги та потребує проведення планового оперативного втручання (а.с.30-31).

Позивачка є фізичною особою-підприємцем, що підтверджено копією витягу з реєстру платників єдиного податку (а.с.28). Копія індивідуальних відомостей про застраховану особу підтверджує, що позивачка сплачує страхові внески (а.с. 23-24).

З копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 01 грудня 2016 року, видно, що в реєстрі відсутні відомості щодо наявності у позивачки ОСОБА_1 речових прав на нерухоме майно (а.с.26).

Згідно копії довідки відділу Держгеокадастру у Саратському районі Одеської області, яка видана 14.11.2016 року, відсутня інформація щодо зареєстрованих за ОСОБА_1 земельних ділянок (а.с. 25).

З копії довідки Саратської селищної ради Одеської області № 1964 від 21 листопада 2016 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1. До складу його сім'ї входить мати ОСОБА_5. Копія довідки-характеристики від 21 листопада 2016 року за № 1963 підтверджує, що ОСОБА_2 не працює, на обліку у Саратському РЦЗ не перебуває, характеризується позитивно, скарг, заяв від сусідів та мешканців смт. Сарата на нього до селищної ради не надходило (а.с.51-52).

Згідно копії акту обстеження житлового-побутових умов проживання від 21 листопада 2016 року, відповідач проживає з матір'ю у приватному будинку, який складається з чотирьох житлових кімнат, кухні, веранди та кладової. Кімнати чисті, світлі, мебльовані, наявні всі необхідні речі господарського та побутового вжитку. Опалення в будинку на твердому паливі, запас вугілля та дров в достатній кількості (а.с. 53).

Ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, встановлює, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ст. 9 цієї ж Конвенції визначає, що не можливо розлучати дитину з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Частина 8 ст.7 СК України передбачає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких мати, батько можуть бути судом позбавлені батьківських прав.

У пункті 15 Постанови Пленум Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участі у справі.

Вислухавши пояснення сторін та свідка, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд не вбачає жодної, передбаченої законом підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Факт свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків не знайшов підтвердження в судовому засіданні, а тому відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.

Із матеріалів справи вбачається, що орган опіки та піклування Саратської районної державної адміністрації Одеської області надав висновок 07 грудня 2016 року № 02-34/1436 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 (а.с. 41-42).

Відповідно до частин 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Зазначений висновок вказаним вимогам не відповідає, тому що з висновку незрозуміло, чому позбавлення батьківських прав відповідача відповідає інтересам дитини; вирішальним аргументом для позбавлення відповідача батьківських прав у висновку зазначено те, що на комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_2 не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Враховуючи недостатню обґрунтованість даного висновку, суд з ним не погоджується і не приймає його до уваги.

Частиною 1 ст.160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частина 1 ст.161 СК України визначає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Таким чином, для звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини необхідна наявність спору між батьками з цього питання.

У позовній заяві позивачка просить визначити місце проживання дитини із нею, проте в судовому засіданні вона пояснила, що спор з цього приводу між нею та відповідачем не існує, тому що дитина проживає із нею за їхньою з відповідачем домовленістю. Відповідач визнав, що за його згодою дитина проживає з позивачкою і спору з приводу місця проживання дитини між ним та позивачкою не було як на час звернення позивачки до суду, так і в даний час.

Копії довідок Саратської селищної ради № 1929 та № 1965 від 11 листопада та 21 листопада 2016 року відповідно, підтверджують, що місце проживання позивачки та дитини ОСОБА_4, зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16, 17). Відповідач даний факт також не оспорює.

Таким чином, з позовом щодо місця проживання дитини звернулась позивачка, з якою дитина і так проживає, а відповідач не просить змінити місце проживання та місце реєстрації позивачки та дитини.

Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про встановлення місця проживання дитини заявлені позивачкою передчасно і не підлягають задоволенню, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини.

Керуючись ст.ст. 3-8,10,11, 57-60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 161, 164 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: орган опіки та піклування Саратської районної державної адміністрації Одеської області, служба у справах дітей Саратської районної державної адміністрації Одеської області, про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Саратський районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. І. Бучацька