АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Макаренко І.О.
справа № 761/793/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

при секретарі: Волошину В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача публічного акціонерного товариства «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» - Косик Світлани Іванівни та за апеляційною скаргою представника відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Заплішної ОльгиДмитрівнина рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Національний банк України про зобов'язання вчинити дії та виплатити грошові кошти,-

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому з урахуванням уточнень просила:

- визнати вимоги вкладника ОСОБА_4 щодо повернення їй грошових коштів з депозитних рахунків у сумі 770990,00 грн. та 98098,00 доларів США, як такі, що пред'явлені до введення тимчасової адміністрації банку та підлягають задоволенню у повному обсязі у порядку, передбаченому Постановою Національного банку України від 03.06.2015 №354, тобто без застосувань обмежень, які настають після запровадження тимчасової адміністрації;

- зобов'язати АТ «Банк Фінанси та кредит» виплатити їй грошові кошти з депозитних рахунків (з урахуванням коштів, виплачених Фондом гарантування вкладів фізичних осіб):

НОМЕР_2 (договір-заява №300937/53354/5-14 від 12.09.2014);

НОМЕР_3 (договір-заява №300937/82633/3-14 від 26.12.2014);

2630.9.131724.032 (договір-заява №300937/2380/3-15 від 09.01.2015);

2630.0.131724.031 (договір-заява №300937/2379/3-15 від 09.01.2015);

2630.7.131724.034 (договір-заява №300937/2393/3-15 від 09.01.2015)

в сумі 570990,00 грн. та 98098 доларів США;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб при наданні цільової позики АТ «Банк «Фінанси та Кредит» для виплат вкладникам банку відповідно до пункту 1 частини 6 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врахувати суму грошових коштів, необхідну для виплати в повному обсязі за зобов'язаннями банку перед кредитором ОСОБА_4

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано вимоги вкладника ОСОБА_4 щодо повернення їй грошових коштів з депозитних рахунків у сумі 770990,00 грн. та 98098,00 доларів США, як такі, що пред'явлені до введення тимчасової адміністрації банку та підлягають задоволенню у повному обсязі у порядку, передбаченому Постановою Національного банку України від 03.06.2015 №354, тобто без застосувань обмежень, які настають після запровадження тимчасової адміністрації.

Зобов'язано АТ «БанкФінанси та кредит» виплатити ОСОБА_4 грошові кошти з депозитних рахунків (з урахуванням коштів, виплачених Фондом гарантування вкладів фізичних осіб):

НОМЕР_2 (договір-заява №300937/53354/5-14 від 12.09.2014);

НОМЕР_3 (договір-заява №300937/82633/3-14 від 26.12.2014);

НОМЕР_4 (договір-заява №300937/2380/3-15 від 09.01.2015);

НОМЕР_5 (договір-заява №300937/2379/3-15 від 09.01.2015);

НОМЕР_6 (договір-заява №300937/2393/3-15 від 09.01.2015)

в сумі 570990,00 грн. та 98098 доларів США.

Зобов'язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб при наданні цільової позики АТ «Банк «Фінанси та Кредит» для виплат вкладникам банку відповідно до пункту 1 частини 6 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врахувати суму грошових коштів, необхідну для виплати в повному обсязі за забов'язаннями банку перед кредитором ОСОБА_4

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник відповідача ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» Косик С.І. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Посилалася на те, що 17.09.2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України №612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 року №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», згідно з яким з 18.09.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» Чернявську О.С., а тому до правовідносин, що виникають під час тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду, пріоритетними є норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зазначала, що цільова позика Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надається для забезпечення господарської діяльності банку, а не для виплат коштів, що знаходились на депозитних рахунках клієнта банку.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Заплішна О.Д. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просила скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Вказувала, що суд не врахував, що у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його вкладниками/кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Посилалася на те, що позивач звернулася із вимогами про повернення суми вкладу до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» із пропущенням строку, встановленого ч.5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому Уповноважена особа правомірно не включила її вимоги до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт також вказувала, що з 01.07.2016 року Фонд гарантування не надає цільову позику банкам на виконання зобов'язань банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Представники відповідачів доводи апеляційних скарг підтримали та просили їх задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 звернулася до банку із заявою про повернення грошових коштів на депозитних рахунках ще до віднесення банку до переліку неплатоспроможних та введення тимчасової адміністрації, однак банком не були виплачені грошові кошти та із затримкою був надісланий лист, щодо заяви, що порушило права вкладника. А, відтак, невиконанням обов'язку щодо повернення позивачу належних їй грошових коштів за вкладом, відповідач порушив право ОСОБА_4 користуватися та розпоряджатися її майном.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки такого висновку суд дійшов, не з'ясувавши дійсні обставини спору, не перевіривши доводи і заперечення сторін та без належної оцінки доказів.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та АТ «Банк «Фінанси та кредит» були укладені договори про банківський строковий вклад (депозит) «Стардарт», а саме:

договір-заява №300937/53354/5-14 від 12.09.2014 року - вкладний рахунок НОМЕР_2 на суму 170000 грн.;

договір-заява №300937/82633/3-14 від 26.12.2014 року - вкладний рахунок НОМЕР_3 на суму 26989 дол. США;

НОМЕР_4 договір-заява №300937/2380/3-15 від 09.01.2015 року - вкладний рахунок НОМЕР_4 на суму 100000 грн.;

договір-заява №300937/2379/3-15 від 09.01.2015 року - вкладний рахунок НОМЕР_5 на суму 500990,40 грн.;

договір-заява №300937/2393/3-15 від 09.01.2015 року - вкладний рахунок НОМЕР_6 на суму 71109 дол. США.

Згідно виписок АТ «Банк «Фінанси та кредит» станом на 15.07.2015 року загальна сума грошових коштів на депозитних рахунках ОСОБА_4 складала: 770990,00 грн. та 98098 доларів США. Строк дії зазначених договорів закінчився.

10.07.2015 року ОСОБА_4 звернулася з заявою до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з вимогою про повернення їй грошових коштів з депозитних рахунків, яка була зареєстрована за вх. №6501-Г 10.07.2015 року.

Листом від 11.08.2015 року №9-038100/12668, який був надісланий АТ «Банк «Фінанси та кредит» 15.09.2015 року та отриманий позивачем 16.09.2015 року, АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було підтверджено готовність повернути грошові кошти невідкладно, у порядку, встановленому законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України №612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 року №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та кредит», згідно з яким з 18.09.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Банк «Фінанси та кредит» ЧернявськуО.С.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 року №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 року №230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та кредит», визначені, зокрема, ст.ст. 37, 38, 47-51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Чернявській О.С. на два роки з 18.12.2015 року до 17.12.2017 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 01.09.2016 року №1703 «Про зміну уповноваженої особи на ліквідацію та делегування повноважень ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та кредит» уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит» Чернявську О.С. відсторонено з 04.09.2016 року та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговані всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та кредит» Валендюку В.С. з 05.09.2016 року.

Позивач була включена до переліку вкладників для отримання відшкодування за вкладами фізичних осіб за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та 26.01.2016 року ОСОБА_4 отримала гарантовану суму відшкодування в розмірі 200000 грн. через Банк-агент ПАТ «Альфа банк».

Згідно з ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, як і розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначеного такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Частиною ч.1 ст.1058 ЦК Українипередбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно з ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Частиною 4 ст.110 ЦК України встановлено, що особливості ліквідації банків встановлюються Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Відповідно до ст.57 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклади фізичних осіб у Державному ощадному банку України гарантуються державою, а на вклади фізичних осіб у комерційних банках поширюється дія Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», який, зокрема, визначає порядок відшкодування вкладів вкладникам банків-учасників (тимчасових учасників) Фонду.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

У п.6 ст.2 цього Закону визначено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Отже, норми наведеного Закону стосуються не лише вкладів фізичних осіб, але й регулюють будь-які відносини, що виникають у зв'язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідацією банків, у тому числі відносини з клієнтами - фізичними особами, юридичними особами, іншими учасниками господарської діяльності банку.

Стаття 34 Закону встановлює, що Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п. 1, 2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 року у справі №6-2047цс16, від 12.04.2017 року у справі № 6-350цс17, від 07.06.2017 року у справі №6-1809цс16, який згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальною юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, у процесі ліквідаційної процедури банку визначається заборгованість кожному кредитору банку та встановлюється черговість погашення вимог кредиторів, що унеможливлює індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора позачергово.

Доводи апелянта про те, що вона подала заяву до початку введення у ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» тимчасової адміністрації, що є підставою для зобов'язання банка здійснити їй виплату грошових коштів з депозитних рахунків, колегія суддів відхиляє, оскільки після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, під час ліквідації банку не допускається задоволення вимог кредиторів банку окремо від ліквідаційної процедури, а тому вимоги позивача щодо зобов'язання банка виплатити їй грошові кошти з депозитних рахунків не можуть бути задоволенні в силу вищевказаних норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», так як на момент ухвалення рішення судом першої інстанції 06.09.2017 року у банку вже розпочалася процедура ліквідації.

Як вбачається з матеріалів справи, інформацію про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення уповноваженої особи Фонду та відшкодування коштів вкладникам АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» опубліковано в газеті «Голос України» від 23.12.2015 року № 242 (6246).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем був пропущений встановлений строк протягом якого кредитор має право заявити до уповноваженої особи Фонду про свої вимоги до банку.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Процедура прийняття та задоволення вимог кредиторів банку визначена статтями 45, 49, 52 спеціального Закону.

Так, відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

Частиною 2 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до частини 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Положеннями пункту 3 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

За приписами частини 1 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:

- визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

- відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

- складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно- правовими актами Фонду.

Таким чином, нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» регламентований чіткий порядок звернення кредиторів із вимогами про забезпечення відшкодування коштів за вкладами, зокрема, щодо включення їх до реєстру кредиторів на повернення банківських вкладів у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, та правові підстави задоволення Фондом таких вимог.

Системний аналіз положень Закону дає підстави стверджувати про те, що порушення кредитором установленого тридцятиденного строку для звернення з вимогами про забезпечення відшкодування коштів (в т.ч. за вкладами у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом) виключає наявність правових підстав для їх прийняття уповноваженою особою Фонду за умови дотримання Фондом порядку оповіщення кредиторів про ліквідацію банку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що встановлений частиною 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 30-денний строк для подачі кредиторами вимог до банку є присічним.

Його не може бути поновлено ані Уповноваженою особою, ані у судовому порядку, оскільки законодавчо встановлено, що після його закінчення не заявлені вимоги вважаються погашеними.

Крім того, згідно з пунктом 4.25 розділу 4 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року №2, реєстр вимог подається до Фонду на пронумерованих, прошнурованих (прошитих) аркушах та засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку і відбитком печатки банку.

Згідно з пунктом 4.26 Положення реєстр акцептованих вимог кредиторів підлягає затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Відповідно до змісту пункту 4.31. Положення у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі:

рішення суду, яке набрало законної сили;

свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів;

документів, які відповідно до законодавства України підтверджують правонаступництво юридичної особи внаслідок реорганізації, за вимогами кредиторів, яких включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів;

письмової відмови кредитора від вимог.

За змістом частини 3 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

З урахуванням того, що уповноваженій особі було делеговано функції зі здійснення процедури ліквідації банку, системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що до повноважень: уповноваженої особи Фонду належить вирішення питання щодо визначення суми заборгованості кожному кредитору та віднесення вимоги до певної черги погашення. колегіального органу - виконавчої дирекції Фонду належить питання щодо затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів та змін до нього.

При цьому, затвердження такого реєстру та змін до нього відбувається на підставі відомостей, поданих уповноваженою особою фонду.

Інформація про позивача в Реєстрі акцептованих вимог кредиторів банку відсутня, а тому Фондом гарантування не затверджувалась.

Враховуючи, що позивач звернувся із вимогою до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із пропущенням строку, встановленого частиною 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Уповноважена особа правомірно не включила його вимоги до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

За таких умов, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що банк зобов'язаний сплатити позивачу кошти, оскільки особа звернулася до банку із заявою про повернення грошових коштів на депозитних рахунках, ще до віднесення банку до переліку неплатоспроможних та введення тимчасової адміністрації. Проте, вказаний висновок суду першої інстанції не узгоджується із вищевказаними приписами спеціального законодавства.

Згідно з ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Згідно з частиною 1 статті 52 вказаного Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів в порядку черговості.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 29 Закону Фонд набуває прав кредитора банку на загальну суму, що підлягає відшкодуванню вкладникам такого банку на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, у тому числі на суму цільової позики, наданої банку протягом дії тимчасової адміністрації, та на суму наданої Фондом приймаючому або перехідному банку фінансової підтримки;

За частиною 6 статті 36 Закону з метою забезпечення виконання зобов'язань банку, передбачених пунктом 1 цієї частини, Фонд мас право надати банку цільову позику.

За пунктом 1 частини 6 статті 36 Закону обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Таким чином, цільова позика надається банку тільки під час тимчасової адміністрації Банку, і тільки на виплату гарантованої суми відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки у Банку вже введена та провадиться процедура ліквідації, під час якої вклади відшкодовуються за рахунок коштів Фонду, що унеможливлює надання позики.

Крім того, судом встановлено, що гарантовану суму у розмірі 200000 грн. позивач отримала, а тому Фонд гарантування виконав свій обов'язок перед вкладником за законом.

Крім того, з 01.07. 2016 року набрав чинності пункт 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» від 16.07.2015 № 629-УІІІ, відповідно до якого до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» внесені зміни: у пункті 12 частини другої статті 4 слова і цифри «виплат вкладникам банку відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону, а також» виключено.

Таким чином, з 01.07.2016 року Фонд гарантування не надає цільову позику банкам на виконання зобов'язань банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення про стягнення грошових коштів та судового збору з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч.ч.1, 5 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_4 на користь ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 8791 грн. 97 коп. та з позивача на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 8791 грн. 97 коп.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача з позовом до суду 28.12.2015 року) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (487,20 грн.), та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (6090 грн.), а ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (487,20 грн.)

Згідно з ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли у позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернулася до суду з позовом, в якому заявляла одну вимогу майнового характеру та дві вимоги немайнового характеру, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору.

Виходячи з вищевикладеного, позивачу необхідно було сплатити судовий збір при зверненні до суду з вказаним позовом у розмірі 7064 грн. 40 коп., а сплачено останньою було лише 551 грн. 20 коп., а тому з ОСОБА_4 підлягає стягненню в дохід держави недоплачена сума судового збору при подачі позову до суду у розмірі 6513 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш ИЛ А:

Апеляційну скаргу представника відповідача публічного акціонерного товариства «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» - Косик Світлани Іванівни та апеляційну скаргу представника відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Заплішної ОльгиДмитрівни - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Національний банк України про зобов'язання вчинити дії та виплатити грошові кошти - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 6513 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», судовий збір у розмірі 8791 грн. 97 коп.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб судовий збір у розмірі 8791 грн. 97 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді