АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/1131/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Леонтюк Л.К.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року задоволено частково позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі по тексту - ПАТ «Альфа-Банк») до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №700007927 від 10 липня 2008 року в сумі 185 602,07 грн., яка складається із: 7 888, 61 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11 червня 2015 року складає 166 870,37 грн. заборгованості за кредитом; 885,52 доларів США, що за курсом НБУ на 11 червня 2015 року складає 18 731,70 грн. заборгованості по відсотках.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» пеню за кредитним договором №700007927 від 10 липня 2008 року у сумі 24 769,49 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судовий збір у розмірі 1 051,86 грн., з кожного.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Зазначає, що розрахунок заборгованості, здійснено не вірно, він є необґрунтованим та недоведеним, а тому банком не надано суду належних доказів, які б підтверджували факт заборгованості ОСОБА_2 В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт отримання відповідачами досудової вимоги банку про дострокове повернення суми заборгованості. Звертає увагу на те, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором банку було передано предмет застави автомобіль «НyundaiІ30», 2008 року випуску, проте ПАТ «Альфа-Банк» не було надано документів на підтвердження вартості автомобіля. Також зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення пені в доларах США. Крім того, п. 3.4 договору кредиту, яким визначено пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, ставить позичальника в невигідне становище, що суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів». Звертає увагу не те, що між ПАТ «Альфа-Банк та ОСОБА_2 було укладено договори про внесення змін і доповнень до кредитного договору, відповідно до яких було змінено зобов'язання за кредитним договором без згоди поручителя, що відповідно до ст. 559 ЦК України свідчить про припинення поруки.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з наведених в ній підстав.

В судове засідання представник ПАТ «Альфа-банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень, ОСОБА_2 забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10 липня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 700007927, відповідно до умов якого ЗАТ «Альфа-Банк» надало ОСОБА_2 кредит у сумі 22 565,59 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,25% річних та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 11 липня 2015 року, а ОСОБА_2 зобов'язався своєчасно та у повному обсязі повертати кредит на умовах, визначених цим договором, та сплатити проценти за користування кредитом згідно з графіком, встановленим додатком №1 до договору (а.с.5-9).

Того ж дня, в забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 700007927-П, за умовами якого ОСОБА_3 зобов'язався відповідати перед банком за виконання ОСОБА_2 усіх своїх зобов'язань за кредитним договором № 700007927 від 10 липня 2008 року або можуть виникнути на підставі нього в майбутньому (а.с.17).

02 квітня 2009 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору № 700007927 від 10 липня 2008 року, відповідно до умов якого сторони визначили дату остаточного повернення кредиту до 11 липня 2018 року (а.с.10-12).

Також, 02 квітня 2009 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до договору поруки № 700007927-П від 10 липня 2008 року, за умовами якого сторони домовились змінити п. 5.4 договору та викласти його в наступній редакції: «Підписанням цього договору поручитель надає згоду на будь-які майбутні зміни обсягу відповідальності боржника за основним договором, в тому числі такі, внаслідок яких відбудеться збільшення обсягу відповідальності поручителя за цим договором, зокрема, але не виключно, будь-які зміни основного договору, внаслідок яких збільшується сума кредиту, що надається боржнику, та/або розмір процентів за користування кредитом, та/або комісійних винагород, та/або неустойки (пені, штрафів), та/або будь-яких інших платежів, які боржник згідно з основним договором повинен сплачувати банку та за виконання яких поручитель поручається згідно з цим договором, і погоджується з тим, що такі зміни не є підставою для припинення встановленої цим договором поруки, і встановлена цим договором порука залишається чинною протягом строку встановленого в п. 5.3 цього договору, а поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, з урахуванням будь-яких майбутніх змін обсягу відповідальності боржника за основним договором. Дана згода поручителя є безумовною, безвідкличною і не обмежена строком дії.» (а.с.18).

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 неналежним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором № 700007927 від 10 липня 2008 року, 10 липня 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість, яка відповідно до наданих ним розрахунків станом на 11 червня 2015 року становить: прострочену заборгованість за кредитом - 7 888,61 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11 червня 2015 року складає 166 870,37 грн., за відсотками - 885,52 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 18 731,70 грн. та пені - 24 769,49 грн., а всього 210 371,56 грн. (а.с.24-25).

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк», стягнувши солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №700007927 від 10 липня 2008 року в сумі 185 602,07 грн., яка складається із: 7 888, 61 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11 червня 2015 року складає 166 870,37 грн. заборгованості за кредитом; 885,52 доларів США, що за курсом НБУ на 11 червня 2015 року складає 18 731,70 грн. заборгованості по відсотках та пеню у сумі 24 769,49 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 неналежним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором №700007927 від 10 липня 2008 року.

Таким чином, враховуючи положення ст. ст. 553, 554 ЦК України, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості, здійснено не вірно, він є необґрунтованим та недоведеним, а тому банком не надано суду належних доказів, які б підтверджували факт заборгованості ОСОБА_2, оскільки відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів на спростування правильності розрахунків банку. Зазначені доводи ґрунтуються на припущеннях відповідача та суперечать вимогам ч.2 ст.614 ЦК України, якою встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги з приводу відсутності в матеріалах справи доказів, які б підтверджували факт отримання відповідачами досудової вимоги банку про дострокове повернення суми заборгованості.

Так, відповідно до п. 10 кредитного договору №700007927 від 10 липня 2008 року у разі набуття банком, на підставах передбачених договором, права вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, банк направляє на адресу позичальника рекомендованим листом письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, нарахованої неустойки та інших платежів та нарахувань за договором. Документом, що підтверджує відправлення банком листа про вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов'язання та про дострокове повернення кредиту, є квитанція поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа позичальнику за адресою його проживання (реєстрації) зазначеною в розділі 1 договору. Лист, що містить вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов'язання і дострокове повернення кредиту та будь-яке повідомлення банку, відправлене поштою, вважається отриманим позичальником після спливу 7 календарних днів з моменту відправлення банком такого повідомлення. На позичальника покладається обов'язок щодо контролю за належним обслуговуванням поштової скриньки позичальника та своєчасним отриманням кореспонденції позичальника.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 червня 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» було направлено на адресу відповідачів вимогу про досудове врегулювання спору, відповідно до змісту якої вимагало достроково повернути заборгованість за кредитним договором, що підтверджується реєстром рекомендованих поштових відправлень, списком згрупованих поштових відправлень №2292 та квитанцією УДППЗ «Укрпошта» від 17 червня 2015 року (а.с.21-23).

Відтак, враховуючи положення п. 10 кредитного договору №700007927 від 10 липня 2008 року, відповідачі є такими, що отримали досудову вимогу банку про дострокове повернення суми заборгованості 24 червня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що ПАТ «Альфа-Банк» не було враховано вартості проданого автомобіля «Нyundai І30», 2008 року випуску, який було передано банку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

11 вересня 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» було зараховано кошти від реалізації вказаного автомобіля, який було надано добровільно ОСОБА_2 для погашення заборгованості за кредитним договором, в загальному розмірі 8 133,04 доларів США, що відображено в розрахунку заборгованості, а саме в графі «Щомісячний платіж», колонка «Всього зараховано». Зокрема, в розрахунку заборгованості відображено заборгованість по тілу кредиту в розмірі 7 888,61 доларів США, що виникла: 22 565,59 доларів США (загальна початкова сума кредиту) - 14 676,98 доларів США (загалом сума погашеного тіла кредиту) = 7 888,61 доларів США (залишок по тілу кредиту, який не сплачено позичальником щодо дострокового погашення всього кредиту). 22 565,59 доларів США (загальна початкова сума кредиту) - 15 531,41 доларів США (загальна сума тіла кредиту, що повинна бути сплачена згідно графіку) = 854,43 доларів США (поточна заборгованість за кредитом).

Колегією суддів в ході апеляційного розгляду на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України перевірені доводи відповідача та витребувані документи за його клопотанням на підтвердження факту продажу предмета застави, ціни, за яким вчинено продаж, та виписку з особового рахунку позичальника про рух коштів за період з 11 серпня 2014 року.

Відповідно до наданих банком документів встановлено, що продаж предмета застави - автомобіля «НyundaiІ30», 2008 року випуску, який був добровільно переданий відповідачем, вчинено в серпні 2014 року, отримані від продажу кошти в загальному розмірі 8 133,04 доларів США зараховані на особовий рахунок ОСОБА_2 (а.с.171-210).

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення пені в доларах США, оскільки, як вбачається зі змісту рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року пеня була стягнена відповідно до вимог законодавства в національній валюті України гривні.

Доводи апеляційної скарги про те, що п. 3.4 договору кредиту, яким визначено пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, ставить позичальника в невигідне становище, що суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними.

Так, за правилами ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відтак, підписавши кредитний договір №700007927 від 10 липня 2008 року, ОСОБА_2 погодився зі всіма його умовами. Вказані положення кредитного договору оскаржено у встановленому законом порядку не було. При цьому, позичальник не скористався правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Як вбачається з п. 3 договору про внесення змін і доповнень №1 від 02 квітня 2009 року до договору поруки № 700007927-П від 10 липня 2008 року, укладеного між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3, поручитель надав згоду на будь-які майбутні зміни обсягу відповідальності боржника за основним договором, в тому числі такі, внаслідок яких відбудеться збільшення обсягу відповідальності поручителя за цим договором (а.с.18).

Відтак, доводи апеляційної скарги про зміну зобов'язання за кредитним договором без згоди поручителя, що відповідно до ст. 559 ЦК України свідчить про припинення поруки є безпідставними та відхиляються колегією суддів.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль