Справа № 463/4240/15 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/1280/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів - Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Іванова О.О.

З участю: представника ПАТ «Ідея Банк» ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

Рішення оскаржив представник ПАТ «Ідея Банк» ОСОБА_5 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що позивач свої зобов»язання за кредитним договором виконав, а відповідач -1 свої виконує неналежним чином, оскільки останній платіж на погашення кредиту було здійснено 01.07.2014 року, що і костатував суд в описовій частині рішення, однак відмовив в позові у зв»язку з тим, що в позивача відсутні підстави для стягнення боргу. Звертає увагу, що в жодному пункті кредитного договору як і чинним законодавством не передбачено, що Банк має право на звернення до суду виключно після пред»явлення кредитодавцем вимоги до позичальника про дострокове повернення кредиту та отримання позичальником такої вимоги. Також кредитодавець не позбавлений права звернутись з відповідною заявою про захист свого порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет застави і стягнення заборгованості. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував вказані обставини та дійшов помилкового висновку, що право позивача на дострокове стягнення заборгованості по кредитному договору настає лише при направленні та отриманні вимоги про дострокове погашення кредиту. Крім цього, відмовляючи в задоволенні позову, суд посилався на те, що відповідач-1 проживає на території Луганської області, де Постановою Правління НБУ №466 від 06.08.2014 року призупинено здійснення фінансових операцій, однак суд не з»ясував фактичне місце проживання відповідача та що останній внаслідок випадку або непереборної сили не виконує взяті на себе зобов»язання. Звертає увагу, що доведення, що порушення сталося внаслідок випадку або обставин непереборної сили лежить саме на боржнику, однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази надані відповідачем, що він не зміг виконати свій обов»язок внаслідок випадку або непереборної сили, а тому звільнений від відповідальності на підставі ст.617 ЦК України. Відтак суд безпідставно відмовив у задоволенні позову, а тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Ідея Банк» ОСОБА_2. на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

С таттею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

З матеріалів справи судом встановлені такі обставини.

25.11.2010 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №910.73849, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 68890,60 грн. на строк 60 місяців для фінансування купівлі позичальником транспортного засобу марки DAEWOO NEXIA, 2010 року (а.с.14-15).

Параграфом 4 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний протягом дії договору сплачувати кредит та проценти у вигляді ануїтетних платежів щомісячно в терміни та у сумах, визначених у Графіку щомісячних платежів, що є додатком №1 до договору.

Згідно з Графіком щомісячних платежів, датою внесення позичальником чергового платежу визначено 01 число кожного місяця (а.с.16-17).

У відповідності до п.1 параграфу 8 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, зокрема, у разі прострочення оплати чергового ануїтетного платежу (його частини) більше ніж на 30 днів.

Виконання зобов'язань за кредитним договором було забезпечене заставою транспортного засобу шляхом укладення 13.01.2011 року договору застави транспортного засобу №910.73849 (а.с.19-22).

Крім цього, 11.05.2015 року, тобто через більш ніж чотири з половиною роки після укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно з яким, поручитель зобов'язалась відповідати за виконання Боржником ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором на суму 50 грн. (а.с.13).

Кредит позичальник отримав 29 листопада 2010 року, що стверджується меморіальним ордером (а.с.18).

До липня 2014 року позивач належним чином виконував покладені на нього за кредитним договором зобов'язання по сплаті тіла кредиту та процентів за користуванням ним, що підтверджується розрахунокм сукупної вартості кредиту та випискою з особового рахунку позичальника (а.с.34-38). Останній платіж на виконання умов кредитного договору внесений позичальником 01.07.2014 року в сумі 1880,00, що відповідає сумі вказаній у Графіку платежів.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з призупиненням банками України здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах Луганської та Донецької областей, які не контролювались у спірний період українською владою, відповідач ОСОБА_3 не міг виконати свій обов'язок перед позивачем по сплаті заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу щодо договорів позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Враховуючи наведені вимоги закону, позивач має право на звернення до суду за захистом своїх прав .

Однак вирішуючи цей спір, колегія суддів враховує наступні обставини.

Постановою Правління Національного Банку України №435 від 22.07.2014 року затверджено Інструкцію щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі.

Постановою Правління Національного Банку України №466 від 06.08.2014 року «Про призупинення здійснення фінансових операцій», у зв'язку із запровадженням з 24.07.2014 року на території Донецької та Луганської областей надзвичайного режиму роботи банківської системи, призупинено банками України здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою. Небанківськими установами та національним оператором поштового зв'язку, які є платіжними організаціями внутрішньодержавних/міжнародних платіжних систем та/або їх учасникам, призупинено операції з приймання/виплати переказу коштів з/на території, які не контролюються українською владою.

Як встановлено з матеріалів справи відповідач ОСОБА_3 проживає за адресою АДРЕСА_1 однак позивачем не надано суду відомостей щодо режиму роботи відділень ПАТ «Ідея Банк» та порядку здійснення розрахунків за кредитними зобов'язаннями позичальниками, які проживають на території цього населеного пункту.

Частиною 2 ст.6 ЦПК України визначено, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач жодного разу належним чином не був повідомлений про судові засідання, оскільки всі судові повістки були повернуті у зв'язку з неможливістю вручення, а також в матеріалах справи відсутні відомості про надіслання відповідачу копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження, а відтак останній не зміг скористатися своїми правами передбаченими ст.27 ЦПК України, оскільки був позбавлений інформації про розгляд справи.

У зв»язку з наведеним доводи позивача про те, що саме на відповідачу лежить обов»язок доведення, що порушення виконання зобов'язань настало внаслідок випадку або непереборної сили, колегія суддів не приймає до уваги.

Окрім наведеного, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування..

Як вбачається з матеріалів справи, боржником за кредитним договором є ОСОБА_3, який проживає на території Луганської області, однак позивачем 11 лютого 2015 року, тобто після початку антитерористичної операції було укладений договір поруки з ОСОБА_4, яка зобов'язалась відповідати за виконання Боржником всіх зобов'язань за кредитним договором в межах суми 50 грн. На думку суду даний договір поруки був укладений з метою зміни територіальної підсудності справи, що свідчить про недобросовісне виконання позивачем своїх процесуальних прав з приводу пред'явлення позову до належного суду.

Враховуючи те, що відповідач до липня 2014 року тобто протягом чотирьох років з моменту укладення договору кредиту належним чином виконував зобов'язання за договором не порушуючи графіку платежів та порушення які виникли можуть бути пов'язані саме з неможливістю виконати зобов'язання через припинення роботи відділень банку на території Луганської області, колегія суддів вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає встановленим обставинам справи та доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» в і д х и л и т и.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

Т.І.Приколота