АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1586/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 12 червня 2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з даним позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 19768,87 грн., мотивуючи про те, що відповідач, як позичальник, не виконав належним чином свої зобовязання по кредитному договору внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, про стягнення якої разом з нарахованими згідно умов договору платежами банк порушує питання в даній справі.

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 12.06.2017 позовні вимоги у справі задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення. В обґрунтування вказує на те, що позичальник при укладенні договору отримав інші умови кредитування, ніж ті, на які посилається банк. Заповнена анкета на отримання кредиту не є договором у розумінні вимог законодавства. Після підписання вказаної анкети позичальник отримав банківську картку, а не кошти. У розрахунку банку не вказано коли і якими сумами позичальник отримував кредитні кошти. Тіло кредиту за розрахунком визначено в розмірі 802,82 грн., що робить усі обрахування банку завищеними. Усього на картку позичальник вніс 8580,00 грн., останній платіж в сумі 150,00 грн. проведено 22.08.2013. однак у розрахунку вказано, що позичальник заплатив 100,00 грн. 12.06.2014, що насправді не мало місця. Апелянт вважає, що останній платіж банк здійснив самостійно, щоб вплинути на перебіг строків позовної давності. Позивач не надав суду доказів належних повноважень у спеціаліста банку, який виконував розрахунок заборгованості позичальника. Позивач не вказав скільки усього коштів було знято з кредитного рахунку позичальника та скільки внесено на цей рахунок. Порушення зобовязань позичальника мало місце з 25.09.2013, що свідчить про пропуск банком строків позовної давності за вимогами у даній справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, як позичальник, не виконав належним чином свої зобовязання по кредитному договору, що спричинило виникнення у нього перед банком заборгованості, яка підлягає стягненню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та вважає, що встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що відповідно до договору № б/н від 13.08.2012 (анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку) відповідач, як позичальник, отримав у позивача, як банку, кредит у розмірі 2100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто в даному випадку до 31 березня 2016 року.

При цьому у своїй заяві (а.с.6 на звороті) відповідач підтвердив своїм підписом те, що він ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку. Також він погодився з тим, що ця заява разом із памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та погоджується з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Відповідач зобовязався виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг та регулярно ознайомлюватися з їх змістом на веб-сайті банку.

Указані обставини у справі не оспорюються.

Свої договірні зобовязання позивач виконав належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти у вигляді кредитної картки зі встановленим на неї кредитним лімітом згідно умов зазначеного договору, однак останній свої зобовязання не виконав та не повернув у встановлені порядок та строки кредит та нараховані на нього відсотки.

Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України - наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України про те, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованою договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Указане свідчить про безпідставність апеляційних доводів про те, що заповнена анкета на отримання кредиту не є договором, адже в її тексті сторони погодили, що до анкети долучаються відповідні умови та правила надання банківських послуг, які у сукупності і складають кредитний договір.

Наявність заборгованості по тілу кредиту та відсоткам за його користування у даній справі підтверджується, зокрема, розрахунком банку.

При цьому колегія суддів оцінює критично усі апеляційні доводи про те, що позивач пропустив строки позовної давності для звернення з цим позовом до суду, оскільки з п.1.1.7.31 умов та правил надання банківських послуг, строк позовної давності щодо вимог банку щодо повернення кредиту, сплати процентів за його користування, винагороди, неустойки (пені, штрафів) складає 50 років. У даному випадку договір укладено 13.08.2012, строк дії кредитної картки - до 31 березня 2016 року, а з позовом до суду банку звернувся 03.04.2017, тобто у межах строків позовної давності.

Слід відхилити апеляційні доводи про те, що позичальник при укладенні договору отримав інші умови кредитування, ніж ті, на які посилається банк, адже відповідно до анкети-заяви позичальника на отримання кредиту останній узяв на себе зобовязання слідкувати за змінами умов та привид надання банківських послуг на сайті банку.

Та обставина, що після підписання вказаної анкети позичальник отримав банківську картку, а не кошти, не свідчить про неправильність висновків суду у справі, адже за допомогою картки відповідно до умов та правил надання банківських послуг позичальник отримав змогу використовувати кредитні кошти у своїх цілях.

Колегія суддів оцінює критично апеляційні доводи про те, що у розрахунку банку не вказано коли і якими сумами позичальник отримував кредитні кошти та про те, що позивач не вказав скільки усього коштів було знято з кредитного рахунку позичальника та скільки внесено на цей рахунок, так як у розрахунку заборгованості позичальника (а.с.4, 5) вказано які саме суми було одержано в кредит (поля «сальдо поточної заборгованості» та «сальдо простроченої заборгованості») з відповідними датами та зазначено здійснені погашення (поля «погашені проценти» та «сума погашення за наданим кредитом») з відповідними датами.

Колегія суддів відхиляє апеляційні доводи з посиланням на те, що тіло кредиту за розрахунком визначено в розмірі 802,82 грн., що робить усі обрахування банку завищеними, так як такі твердження банку є безпідставними, оскільки сума кредиту за умовами договору становить 2100,00 грн., тобто є меншою ніж сума остаточної заборгованості по тілу кредиту.

Не можна погодитися з апеляційними доводами про те, що позивач не надав суду доказів належних повноважень у спеціаліста банку, який виконував розрахунок заборгованості позичальника, оскільки нормами законодавства не передбачено тих чи інших вимог до працівника юридичної особи-позивача, який здійснює підготовку документів по судових справах, у яких ця особа бере участь як сторона.

Також колегія суддів враховує, що відповідно до п.2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором; п. 2.1.1.5.6 умов та правил надання банківських послуг - у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку позичальник зобовязується виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до п. 2.1.1.12.11 правил користування платіжною карткою банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

На підставі вищевикладених фактичних обставин справи, норм законодавства та положень кредитного договору, укладеного між сторонами справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції у даній справі без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 12 червня 2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :