У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 31 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк», банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4; ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 105,58 євро.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 05 вересня 2006 року між ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти на суму 30 000 євро.

16 липня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору, згідно з п. 2.1.1 якого ОСОБА_4 прийняв на себе всі зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, внаслідок чого на підставі ст. 543 ЦК України став солідарним боржником.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором 05 вересня 2006 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачами своїх зобов'язань, унаслідок чого станом на 10 березня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 21 105,58 євро, банк просив задовольнити позов.

РішеннямМукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 червня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» суму заборгованості у розмірі 7 035,19 євро за кредитним договором від 05 вересня 2006 року № СNL-801/051/2006.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОТП Банк» суму заборгованості у розмірі 7 035,19 євро за кредитним договором від 05 вересня 2006 року № СNL-801/051/2006.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» суму заборгованості у розмірі 7 035,19 євро за кредитним договором від 05 вересня 2006 року № СNL-801/051/2006.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 31 серпня 2016 року апеляційні скарги ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 задоволено частково, рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 червня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 105,58 євро.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 551,51 євро.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ПАТ «ОТП Банк», колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що боржником належним чином не виконуються умови укладеного між сторонами кредитного договору, а тому у позивача виникло право на дострокове повернення кредитних коштів, які відповідачі мають сплатити в рівних частках відповідно до ст. 540 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про наявність заборгованості у боржника перед банком, проте виходив з того, що останні мають нести відповідальність у солідарному порядку відповідно до укладених ними договорів.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи,що 05 вересня 2006 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № CNL-801/051/2006, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти на суму 30 000,00 євро з встановленою відсотковою ставкою в розмірі 12,99 % + FIDR (а. с. 8-12).

16 липня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений додатковий договір № 2 до кредитного договору, згідно з п. 2.1.1 якого ОСОБА_4 прийняв на себе всі зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, внаслідок чого на підставі ст. 543 ЦК України став солідарним боржником (а. с. 13, 14).

16 липня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений додатковий договір № 3 до кредитного договору, яким внесено зміни до кредитного договору, зокрема: відсоткова ставка з 05 серпня 2013 року встановлена в розмірі 7,21 % + UIRD (український індекс ставок за депозитами фізичних осіб) (п. 2.1.2); викладено графік платежів у новій редакції (повернення кредиту визначено ануїтетними платежами) (п. п. 2.1.3, 2.1.4.1); сторони домовилися про реструктуризацію заборгованості та розміри погашення простроченого кредиту в сумі 1 104,83 євро та прострочених відсотків у сумі 481,84 євро, які виникли в період з 05 травня по 05 липня 2013 року (п. 2.3); змінено дату остаточного повернення кредиту на 05 вересня 2021 року (п. 2.5) (а. с. 15-17).

На забезпечення виконання умов укладеного кредитного договору 05 вересня 2006 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки, згідно з яким останній поручився за виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором від 05 вересня 2006 року № CNL-801/051/2006 (а. с. 19-21).

16 липня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 укладено додатковий договір № 2 до договору поруки, яким внесено зміни до зазначеного договору поруки. Зокрема визначено, що кредитним договором є договір від 05 вересня 2006 року № CNL-801/051/2006 з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками до нього (п. 1); визначено дату остаточного повернення кредиту - не пізніше 05 вересня 2021 року та встановлено, що на дату підписання цього договору сума отриманого кредиту становить 18 699,80 євро (п. 3) (а. с. 22, 23).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Боржник (а відтак і поручитель) узяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами з урахуванням додаткового договору до 05 вересня 2021 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів (а. с. 8-17).

Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16.

Апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не звернув уваги на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини; не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), а за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором. Крім того, суд не з'ясував, коли було здійснено останній платіж за кредитним договором та чи пред'явив банк вимогу до поручителя в межах 6 місяців за кожним щомісячним платежем, а отже, чи припинилась порука за окремими платежами.

Таким чином, суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 31 серпня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович