Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/777/17
Провадження № 2/273/488/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

12 жовтня 2017 року Баранівський районний суд Житомирської області у складі головуючої судді Бєлкіної Д.С., за участі секретаря судового засідання Стаднюк В.В., за участю позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1, відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Баранівка цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним зобовязання про повернення коштів в розмірі 2000 доларів США від 23.06.2016 року -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування якого вказав, що 23.06.2016 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2000 доларів США. Договір позики був оформлений письмово у формі розписки, яку 23.06.2016 року власноручно підписала відповідачка, отримала кошти та зобовязувалася повернути кошти протягом місяця, тобто до 23.07.2016 року. Оскільки грошові кошти відповідач не повернула, позивач змушений звертатися до суду з позовом про їх стягнення. Станом на день звернення до суду сума боргу 2000 доларів США становить 51960,00 грн. за офіційним курсом валют в Україні. Позивач просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 51960,00 грн., кошти за прострочення виконання зобовязання (3% річних) в сумі 1558,80 грн, інфляційні витрати в сумі 7794,00 грн., витрати на сплату судового збору в сумі 640,00 грн., всього в сумі 61952,80 грн.

В серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним зобовязання про повернення коштів в розмірі 2000 доларів США від 23.06.2016 року, в обґрунтування якого вказала, що останні 2 роки ОСОБА_3 домагається її сексуально шляхом залякування, знущання та примусу. 23.06.2017 року під фізичним та психологічним тиском останнього змушена була написати боргову розписку на 2000 доларів США. Фактично ніяких коштів від ОСОБА_1 не отримувала. До правоохоронних органів із зверненням щодо насильницьких дій не зверталася, так як була залякана та не хотіла розголосу. Просить визнати недійсним зобовязання про повернення коштів в розмірі 2000 доларів США від 23.06.2016 року, стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та витрати на сплату судового збору.

Позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 в судовому засіданні первісний позов підтримав та заперечив проти зустрічного позову. Надав суду пояснення в яких вказав, що тривалий час підтримував дружні стосунки з ОСОБА_2, допомагав по господарству, спільно користувалися її земельною ділянкою. Відповідач позичила у нього кошти, про що добровільно, без жодного примусу написала розписку. Вказує, що ОСОБА_2 оговарює його, так як він припинив дружні стосунки з нею і вона не бажає повертати борг. Зазначає, що відповідач почала звертатися до правоохоронних органів тільки після того як він почав наполягати на поверненні

боргу та звернувся до суду з позовною заявою про його повернення. Просив первісний позов задовольнити та відмовити в задоволенні зустрічного позову за безпідставністю.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов не визнала, зустрічний позов підтримала. Надала суду пояснення, в яких вказала, що ОСОБА_3 домагаючись її сексуально, побив її та зобовязав скласти розписку про неіснуючий борг. Вказує, що ніде не працює, живе за рахунок утримання домашнього господарства та доглядає неповнолітнього брата. Зазначає, що позивач ображає її гідність та принижує її репутацію серед односельчан та менших братів. Просить відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

23.06.2016 року ОСОБА_2 власноручно написала розписку про отримання в борг у ОСОБА_1 2000 доларів США грн., які зобовязалась повернути протягом місяця.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином. Після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним зобовязання про повернення коштів в розмірі 2000 доларів США від 23.06.2016 року, ОСОБА_2 посилалася на вимоги ст. ст. 215, 216, 231 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним, тобто він є оспорюваним.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, що встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу .

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1, 2 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (ст. 231 ЦК України ), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися у

незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Отже, для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, що і має бути доведено позивачем.

Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків. На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли з обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 57 , ч. 4 ст. 60 , ст. 212 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має дати оцінку підстав для цього.

19.09.2017 року ОСОБА_2 звернулась до Начальника Головного управління Національної поліції в Житомирській області із заявою щодо неправомірних дій ОСОБА_1, а саме 23.06.2016 року застосовуючи психологічний тиск та фізичну силу, змусив написати розписку про неіснуючий борг.

Повідомленням Баранівського відділення поліції ГУ НП в Житомирській області №2344 від 10.10.2017 року (вих..№6522/221/01-17) ОСОБА_2 відмовлено у внесенні відомостей викладених у заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань через відсутність даних, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення.

Висновком за результатами перевірки звернення ОСОБА_2 від 10.10.2017 року, затвердженим Начальником Баранівського ВП Новоград-Волинського відділу поліції ГУНП в Житомирській області, встановлено, що в ході перевірки доказів вчинення ОСОБА_1 неправомірних дій по відношенню до ОСОБА_2 здобуто не було; ОСОБА_2 після вчинення 23.06.2016 року, з її слів неправомірних дій ОСОБА_1, до правоохоронних органів не зверталася; оскільки з моменту подій описаних в заяві минув значний проміжок часу, провести її медичне обстеження на предмет спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_1 не представляється можливим; будь-яких інших доказів на підтвердження фактів викладених в заяві не надала; очевидців події встановлено не було.

Також відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) ОСОБА_2 надано суду повідомлення №1855 про відмову у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом того, що ОСОБА_1 зібрав врожай вівса без дозволу (з висновком про результати розгляду звернення); повідомлення №1736 про відмову у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом того, що ОСОБА_1 викрав близько 50 тюків сіна (з висновком про результати розгляду звернення); повідомлення №1470 про відмову у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом того, що ОСОБА_1 своїм автомобілем пошкодив ворота (з висновком про результати розгляду звернення).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

ОСОБА_2 не надано належних та достовірних доказів в розмінні ст.ст. 57-59 ЦПК України про здійснення фізичного чи морального тиску про укладанні договору позики.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник повинен повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок.

Отже, виходячи з наведених норм закону розписка, в якій зазначено сторони, сума переданих в борг грошей, особисті підписи є доказом укладення між позивачем і відповідачем договору позики, тому вимога позивача про повернення таких коштів є обґрунтованою.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник у випадку прострочення виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора має сплатити 3% річних від простроченої суми.

Розмір відсотків за прострочення повернення відповідачем позики за період липень 2016 року червень 2017 року становить згідно розрахунку 1558,80 грн.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики в сумі 51960,00 грн. та коштів за прострочення виконання зобовязання 3% в сумі 1558,80 грн. підлягають задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат в сумі 7794,00 грн. задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні. Оскільки в справі яка слухається, боргові зобовязання виражені в іноземній валюті, положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат не застосовуються.

Враховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики слід задовольнити частково, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним зобовязання про повернення коштів в розмірі 2000 доларів США від 23.06.2016 року залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути судові витрати в сумі 640,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 23.06.2016 року в сумі 51960,00 грн., кошти за прострочення виконання зобовязання (3% річних) в сумі 1558,80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним зобовязання про повернення коштів в розмірі 2000 доларів США від 23.06.2016 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640,00 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Баранівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні, в той же строк з часу отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним

Суддя: ОСОБА_4