Справа № 141/451/17 Провадження № 22-ц/772/2547/2017Головуючий в суді першої інстанції Слісарчук О. М.
Категорія 39Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого Якименко М.М.

Суддів: Ковальчука О.В., Міхасішина І.В.,

За участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Вінницької області справу за позовом ОСОБА_2 до Кошланівської сільської ради Оратівського району Вінницької області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, про визнання заповіту нікчемним за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2017 року ,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом.

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2017 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_2 та оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на його незаконність та необгрунтованість просила скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити.

В свою чергу відповідач та третя особа подали письмові заперечення, в яких просили відхилити скаргу, а рішення залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення сільського голови Кошланівської сільської ради Оратівського району Вінницької області ОСОБА_4, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, вважає, що дана скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Так, судом було встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , дочкою якого є позивач у

справі - ОСОБА_2.

За життя ОСОБА_5 18.01.2001 року склав заповіт, згідно якого у разі смерті він все своє майно заповідає ОСОБА_3.

Цей заповіт посвідчено 18.01.2001 року ОСОБА_5 - секретарем виконавчого комітету Кошланівської сільської Ради народних депутатів Оратівського району Вінницької області.

Зміст заповіту підписаний ОСОБА_5 у його присутності. Особу заповідача було встановлено, дієздатність його перевірена. Заповіт зареєстровано в реєстрі за №6.

Судом також встановлено, що не заперечується сторонами, що секретар Кошланівської сільської Ради народних депутатів Оратівського району Вінницької області ОСОБА_5 є рідним братом ОСОБА_7, матері ОСОБА_3, тобто він є дядьком ОСОБА_3, а ОСОБА_3 є його племінником.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Згідно ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсність іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Згідно з положеннями ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути підписаний особисто заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України.

Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги чинності правочину.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Статтею 1257 ЦК України визначено вичерпний перелік підстав визнання правочину недійсним, а саме: складання заповіту особою, яка не мала на це права; з порушення вимог щодо його оформлення та посвідчення; якщо при складанні заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно зі ст. 236 ЦК України, моментом недійсності нікчемного правочину є момент його вчинення.

Відповідно до ст. 216 ЦК України нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов'язані з його недійсністю.

Заповіт від 18.01.2001 року за реєстровим номером № 6 посвідчений Згідно п.п.. 1 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють також такі нотаріальні дії посвідчують заповіти.

Згідно ст. 9 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) нотаріус та посадова особа виконавчого комітету сільської, селищної, міської Рад народних депутатів, які вчиняють нотаріальні дії, не вправі вчиняти нотаріальні дії на своє ім'я і від свого імені, на ім'я і від імені свого чоловіка чи своєї дружини, його (її) та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), а також на ім'я і від імені працівників даної нотаріальної контори, працівників, що перебувають у трудових відносинах з приватним нотаріусом, або працівників даного виконавчого комітету. Посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів не вправі вчиняти нотаріальні дії також на ім'я і від імені даного виконавчого комітету. У зазначених випадках нотаріальні дії вчиняються в будь-якій іншій державній нотаріальній конторі, у приватного нотаріуса чи у виконавчому комітеті іншої сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Посадові особи, перелічені у статті 40 цього Закону, не вправі посвідчувати заповіти та доручення на своє ім'я і від свого імені, на ім'я і від імені свого чоловіка або своєї дружини, його (її) та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер). Нотаріальні і прирівняні до них дії, вчинені з порушенням встановлених цією статтею правил, є недійсними.

Згідно п. 15 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України N 18/5 від 14.06.94 (чинної на час виникнення спірних правовідносин), нотаріус не вправі вчиняти нотаріальні дії на своє ім'я і від свого імені, на ім'я і від імені свого чоловіка чи своєї дружини, їх та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), а також на ім'я і від імені працівників даної державної нотаріальної контори та працівників, що перебувають у трудових відносинах з приватним нотаріусом.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що вчинення посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської Рад народних депутатів нотаріальні дії, зокрема посвідчення заповіту на користь племінника, який в переліку родичів відсутній, не є підставою для визнання заповіту нікчемним, є правильним. При цьому колегія суддів бере до уваги, що перелік осіб, які мають право вчиняти нотаріальні дії на ім'я тих чи інших осіб є вичерпним, що випливає безпосередньо зі змісту правових норм.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається також, що серед доводів представника позивача на підтвердження позовних вимог було зазначено про відсутність в заповіті від 18.01.2001 року за реєстровим номером № 6 дати і місця народження заповідача, що є порушенням п. 82 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України N 18/5 від 14.06.94 (чинної на час виникнення спірних правовідносин), що може свідчити про порушення вимог закону щодо форми заповіту, а також про те, що оспорюваний заповіт складено не від імені заповідача, а іншої особи.

Відповідно до зазначеного пункту Інструкції, яка діяла на час складення заповіту зазначено, що нотаріус посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу ( 1540-06 )

і особисто подані ними нотаріусу. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб не допускається.

Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі та підписаний особисто заповідачем (стаття 541 Цивільного кодексу). У заповіті зазначаються: дата і місце народження заповідача; місце і час укладення заповіту. (Абзац другий пункту 82 в редакції Наказу Мін'юсту №51/5 від 17.10.2000)

Якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними в пункті 13 цієї Інструкції.

Громадянин, на користь якого заповідається майно, не вправі

підписувати його за заповідача.

Колегія суддів, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, зокрема і щодо неврахування такого посилання представника позивача, вважає, що в розумінні ст. 203 ЦК України обставини, які б ставили під сумнів чинність правочину, відсутні. Зокрема, незазначення дати і місця народження ОСОБА_5 не є підставою для визнання правочину нікчемним.

Основним доводом апеляційної скарги є те, що особа яка посвідчувала заповіт є родичем особи, на користь якої такий заповіт посвідчено. Так, ОСОБА_4 є дядьком ОСОБА_3. При цьому скаржник посилається на визначення поняття «родичі», яке міститься в українському юридичному термінологічному словнику.

Колегія вважає такий довід безпідставним, оскільки суд, при ухваленні рішення керується законами та підзаконними актами, зміст яких підлягає буквальному, а не розширеному тлумаченню, якщо про це немає відповідної вказівки. Зміст ст. 9 ЗУ «Про нотаріат», п. 15 зазначеної Інструкції не передбачає розширеного тлумачення, перелік родичів, про які йдеться у вказаних нормах закону та інструкції, є вичерпним, їх зміст не містить вказівки на інших осіб, що може бути виражено словами «та інші», «тощо» або іншими синонімічними виразами.

Щодо посилань про відсутність зазначеного у заповіті дати і місця народження заповідача, як підстави для визнання заповіту нікчемним, то колегія зазначає, що висновок районного суду в цій частині є обгрунтованим, таким, що відповідає закону. Так, вимоги щодо письмової форми заповіту, підписання заповіту ОСОБА_5 особисто дотримано, дієздатність та особу відповідача було встановлено, що беззаперечно підтверджує дотримання вимог, визначених законом.

Розглядаючи справу суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, зокрема вірно встановив, якими нормами регулюються правовідносини, що склались між сторонами. Помилок при застосуванні норм процесуального права судом допущено не було, а тому, враховуючи наведене, рішення суду, яке є законним та обгрунтованим, скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

Відповідно до оригіналу:

Головуючий