АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

03 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся Шевченківського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом та просив визнати виконавчий напис № 13744 від 04.07.2016, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (далі - ПН КМНО) Чуловським В.А. про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.07.2016 ПН КМНО Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, який не підлягає виконанню, оскільки при його вчиненні нотаріус порушив ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та не пересвідчився у безспірності заборгованості. Нотаріус не звернув уваги на те, що боржник не отримував повідомлень про заборгованість, а також розрахунку та документів, які б підтверджували таку заборгованість.

Вважав, що Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») неправомірно, без дотримання встановленого законодавством порядку ініційоване вчинення виконавчого напису, а ПН КМНО Чуловським В.А. неправомірно вчинено такий напис.

06 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, в якій крім вказаних в позовній заяві обставин також зазначив, що ПАТ «Альфа-Банк» вже скористався своїми правом на стягнення заборгованості у 2014 році, звернувшись із відповідним позовом до суду, який судом задоволено. Рішення суду набрало законної сили, відкрито виконавче провадження та стягнуто заборгованість, а тому виконання виконавчого напису приведе до подвійної відповідальності боржника.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як на підставу скасування рішення вказував на те, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції грубо порушив положення ст. 60 ЦПК України та дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог. Вважав, що судом безпідставно звільнено відповідача від обов'язку доказування, чим порушено принцип рівності сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Зазначав, що рішення суду не відповідає висновку Верховного Суду України, наведеного в постанові від 05.06.2017 по справі № 6-887-цс17. Вважав, що даний правовий висновок є обов'язковим для судів, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача - ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» - Решетова Н.Л. в судовому засіданні апеляційного суду проти апеляційної скарги заперечувала та просила відхилити, а рішення залишити без змін.

Відповідач - ПН КМНО Чуловський В.А., належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Надіслав на адресу суду матеріали, на підставі яких було вчинено виконавчий напис.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача - ПН КМНО Чуловський В.А.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 липня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 13744, яким запропоновано стягнути на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість, що виникла по кредитному договору № 700005862 від 18 квітня 2008 року, боржником за яким є ОСОБА_1

У виконавчому написі, копія якого міститься в матеріалах справи, зазначено, що строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 19 лютого 2014 року по 05 квітня 2016 року. Сума заборгованості складається із заборгованості за кредитом - 25 323,67 доларів США; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 9 318,37 доларів США, а всього становить 34 542,04 доларів США.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, у зв'язку з чим дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, суд зазначив, що у суду відсутній обов'язок щодо збирання доказів у справі, а представник позивача в установленому законом порядку не заявляв клопотань про витребування доказів або їх забезпечення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає його правильним з огляду на наступне.

Верховний Суд України у постанові від 05 липня 2017 року по справі № 6-887цс17 дійшов правового висновку, який, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх судів.

У висновку зазначено, що за загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерствіюстиції України22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

На підставі аналізу наведених положень закону Верховний Суд України дійшов до висновку, що виконавчий напис - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Колегія суддів, відповідно до ст. 10 ЦПК України, сприяючи повному та всебічному розгляду справи, задовольнила клопотання представника позивача про витребування у приватного нотаріуса копії матеріалів, на підставі яких вчинено виконавчий напис.

В межах повноважень, передбачених ст. 303 ЦПК України, з метою повного та всебічного з'ясування обставин справи, в судовому засіданні колегією суддів досліджено матеріали по виконавчому напису, який було вчинено ПН КМНО Чуловським В.А. 04.07.2016.

Як вбачається із доданих матеріалів, звертаючись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису ПАТ «Альфа-Банк» до заяви було долучено: оригінал кредитного договору, укладеного з ОСОБА_1 разом з Графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг; Договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору; розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки; розрахунок заборгованості за кредитом; виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості та документи стягувача, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання; докази направлення боржнику вимоги про виконання боргового зобов'язання.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що Банк не надсилав повідомлень про виконання вимог за кредитним договором, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до пункту 10 Розділу № 2, який є невід'ємною частиною кредитного договору № 700005862 від 18.04.2008, укладеного між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», яке є правонаступником ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1, у разі набуття Банком, на підставах передбачених Договором, права вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, Банк направляє на адресу позичальника рекомендованим листом письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, нарахованої неустойки та інших платежів та нарахувань за Договором та/або про усунення порушення та виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний термін з письмовим попередженням про звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання цієї вимоги. Документом, що підтверджує відправлення Банком листа про вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов'язання та про дострокове повернення кредиту, є квитанція поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа позичальнику за адресою його проживання (реєстрації) зазначеною в Розділі № 1 Договору. Лист, що містить вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов'язання і дострокове повернення кредиту та будь-яке повідомлення Банка, відправлене поштою, вважається отриманим позичальником, після спливу 7 (семи) календарних днів з моменту відправлення Банком такого повідомлення. На позичальника покладається обов'язок щодо контролю за належним обслуговуванням поштової скриньки позичальника та своєчасним отриманням кореспонденції позичальника.

ПАТ «Альфа-Банк» на виконання вимог пункту 10 Розділу № 2 кредитного договору направив ОСОБА_1 письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом за адресою, яка вказана в Розділі № 1 кредитного договору, що підтверджується реєстром рекомендованих відправлень та квитанцією поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа (а.с. 199-201).

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про дотримання нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису

Разом з тим, у Постанові № 6-887цс17 від 05 липня 2017 року Верховний Суд України вказав на необхідність при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Зазначив, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

З розрахунку заборгованості, наданого Банком нотаріусу, вбачається, що заборгованість розрахована за період з 19.02.2014 по 05.04.2016 та станом на 05.04.2016 складає 34 542,04 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 25 323,67 доларів США; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 9 318,37 доларів США, а всього становить 34 542,04 доларів США.

Звертаючись до суду із заявою про уточнення позовних вимог позивач посилався на те, що Банк вже скористався своїм правом на стягнення суми, зазначеної у виконавчому написі, ще у 2014 році. Зазначав, що рішенням суду позовні вимоги Банку задоволено та стягнуто заборгованість. Рішення суду виконано, а тому вважав, що стягнення заборгованості за виконавчим написом призведе до подвійної відповідальності боржника.

Одна, матеріали справи не містять доказів, що рішення суду про стягнення заборгованості виконане.

Крім того станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису справа за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 вже була розглянута судом по суті з ухваленням судового рішення, яке набрало законної сили, спору в суді з приводу заборгованості ОСОБА_1 станом на 04 липня 2016 року не існувало.

Також слід зазначити, що позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не наводив своїх заперечень та міркувань щодо правильності нарахування заборгованості за тілом кредиту та заборгованості по нарахуванню процентів.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України, у зв'язку з чим дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення суду.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/38955/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9039/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.