Справа №489/3477/17
Провадження №2/489/1970/17
РІШЕННЯ

іменем України

03 листопада 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Кирильчука О.І., за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - виконавчий комітет Миколаївської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька,

встановив:

Позивач просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд до Федеративної республіки Німеччини неповнолітньої дитини в супроводі матері без згоди батька, та дозволити без згоди батька оформлювати проїзні та візові документи для виїзду.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав; відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову, оскільки позивач може не повернутись із дитиною з-за кордону; представник третьої особи в судове засідання не з'явився.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 21.02.2017 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, актовий запис №91.

Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За змістом ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей визначено Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (далі - Правила).

Пунктом 3 Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Відповідно до п.4 Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України

громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу

другого з батьків.

Таким чином, законодавством передбачена можливість в судовому порядку вирішити питання щодо надання дозволу на виїзд з України за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни та періоду перебування в цій країні, з метою дотримання вимог за ст. ст. 153, 157 Сімейного кодексу України з приводу безперешкодного спілкування з дитиною та спільного вирішення питання щодо виховання дитини.

Враховуючи те, що надання позивачу дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон до Федеративної республіки Німеччини без згоди батька в її супроводі відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її всебічному розвитку, то позов у цій частині підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про надання дозволу на оформлення документів на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, то зазначені вимоги задоволенню не підлягають, оскільки за змістом пункту 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 7 травня 2014 року №152, якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа. Враховуючи, що позивач та відповідач не перебувають у шлюбі, на видачу дитині паспорта для виїзду за кордон згода батька не потрібна.

Окрім того, 11 червня 2017 року набуло чинності рішення Ради Європейського Союзу про запровадження безвізового режиму для короткострокових поїздок громадян України до 30 країн Євросоюзу та Шенгенської зони. Оскільки Федеративна Республіка Німеччина належить до країн Євросоюзу, відсутня необхідність отримання візи для дитини, а тому в частині надання згоди на оформлення візових документів позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно із ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача у зв'язку із частковим задоволенням позову підлягає стягненню половина сплаченого судового збору.

На підставі ст. 33 Конституції України, Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст.ст.141, 153, 157 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 3, 15, 60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з України до Федеративної Республіки Німеччини на період з 22 грудня 2017 року по 05 січня 2018 року, в супроводі матері ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 320 грн.00 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя