Дата документу 31.01.2017
Справа № 320/2195/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд в складі:

головуючого - судді Міщенко Т.М.

при секретарі - Макаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної компенсації за користування спільним майном,

встановив:

Позивачка в позовній заяві просить стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на її користь матеріальну компенсацію за володіння та користування спільним майном у розмірі 105000 грн., посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину їй належить 3/10 частини житлового будинку № 148 по вул. Дружби в м. Мелітополі Запорізької області, ОСОБА_2 є власником 9/20 частин, ОСОБА_3- власник 3/20 частин вказаного будинку. З 2008 року в зв`язку з неможливістю виділення в натурі 3/10 частин будинку, неприязними стосунками з відповідачами, вона не може користуватися будинком. В будинку мешкає ОСОБА_2 зі своєю сім`єю. Тому вона вимагає від співвласника ОСОБА_2 матеріальну компенсацію в розмірі 1 тис. грн. в місяць.

Представник позивачкиадвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, при цьому пояснив, що позовна давність позивачкою не пропущена, вимоги не випливають з зобовязань договорів права власності, а мають ознаки негаторного позову, де строки давності не застосовуються. Враховуючи, що позивачці належить 3/10 частини спірного будинку, спільне користування не можливе. Відповідачі користуються всім будинком, а тому на користь позивачки слід стягнути 105000 грн. з 2008 року по березень 2016 року з розрахунку 1000 грн. за місяць, як за оренду житла. Позивачка була вселена в будинок, однак це формальність, оскільки ОСОБА_1 не може користуватися житлом через неприязні відносини.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що 23.11.2016 вона намагалася вселитися в будинок, але відчинив вхідні двері виявила замість дверей вікно, яке без її дозволу вставила сімя ОСОБА_2 У звязку з цим, а також протидії з боку сімї ОСОБА_2 ввійти у будинок вона не змогла, що підтверджується висновком інспектора Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області від 29.11.2016. Відповідачі користуються її житлом, а її не пускають, тому відповідачі повинні сплачувати їй по 1000 грн. щомісячно за оренду житла. Вважає, що їй належить весь будинок з 2015 року на підставі рішення суду. Її вселяла виконавча служба, однак фактично, вселення не було, оскільки її кімната зайнята відповідачами, її син змушений знімати квартиру.

Представник відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_5-адвокат ОСОБА_6 позов не визнала та пояснила, що ОСОБА_1 повинна повернути відповідачам 60600 грн., оскільки ці гроші вона отримала за будинок по договору купівлі-продажу, крім того, рішенням суду ця сума стягнута з ОСОБА_1, проте вона гроші не повернула до теперішнього часу. В 2014 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визначення порядку користування будинком, в позові їй було відмовлено, оскільки не можна визначити порядок користування житлом по висновку судово-будівельної експертизи, мова йшла тільки про вселення. Проте, ОСОБА_1 не збирається жити в спірному будинку, вона мешкає в іншому місці, а має намір вселити туди своїх дітей. Є акти про вселення позивачки в спірний будинок, однак вона не вселилася, а дії державного виконавця вважає невиконаними, тому написала скаргу на державного виконавця. В спірному будинку мається тільки один вхід, через який відбувалося вселення позивачки. 21.12.2015 повторно позивачку вселили в спірний будинок, однак вона в ньому не жила. ОСОБА_1 намагалася вселятися у відсутність власників. Позивачці не виділена окрема кімната. Також є ще один співвласник ОСОБА_7, проте в уточненому позові вона не вказана. 23.11.2016 була конфліктна ситуація, порушена кримінальна справа. На теперішній час позивачкою не надано жодних доказів того, що відповідачі чинять їй перешкоду у користуванні спірним будинком. Є відповідні вимоги та розрахунок для такого позову. Більш як за 8 років позивачка хоче стягнути з відповідачів суму за оренду житла, але строк позовної давності пропущено. Тому просить суд відмовити в позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала та підтримала пояснення представника ОСОБА_6

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину належить 3/10 частини житлового будинку № 148 по вул. Дружби в м. Мелітополь Запорізької області ( а.с. 5).

ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 08.12.2007, свідоцтва про право на спадщину від 11.01.1980, свідоцтва про право на спадщину від 26.09.2001 належить 9/20 частини житлового будинку № 148 по вул. Дружби в м. Мелітополь Запорізької області.

Таким чином, житловий будинок № 148 по вул. Дружби в м. Мелітополь належить сторонам на праві спільної часткової власності.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Позивачка була за рішенням суду вселена в спірний житловий будинок, про що свідчать акти державного виконавця (а.с.69,70), але не користується ним, відповідачі не заперечують проти її проживання в житловому будинку.

Заява представника відповідачів ОСОБА_6 про пропущення позивачкою строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки строк позовної давності позивачкою не пропущено, рахуючи за останні три роки, а саме з 07.04.2013.

Згідно ч. 1 ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

У відповідності з ч.1 ст.812 ЦК України предметом договору найму житла може бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Позовні вимоги про стягнення з відповідачів орендної плати за користування належною позивачці частиною будинку безпідставні, оскільки ніяких домовленостей між сторонами відносно порядку користування будинком не було, договору оренди між сторонами теж укладено не було.

Згідно з ч.1 ст. 820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла.

Таким чином, посилання позивачки ОСОБА_1 на ст. 358 ЦК України не відноситься до спірних правовідносин.

На підставі викладеного суд вважає, що в позові ОСОБА_1 про стягнення матеріальної компенсації за користування спільним майном слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 212 ЦПК України, ст. ст. 319, ст. 811 ч. 1, ст.812 ч.1, ст. 820 ч.1 ЦК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної компенсації за користування спільним майном - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: