Справа № 510/601/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09.2017 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Фурсовой А.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Рені справу за позовом ОСОБА_1 до Ренійської міської ради Одеської області Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Представник Ренійської міської ради позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву.

Позивач та його представник на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їх участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2, померлого 22.02.2014 р.; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі; копія свідоцтва про народження позивача; копія свідоцтва про народження ОСОБА_2; копія свідоцтва про право власності на споруду або право забудови № 120 від 18.01.1949 р.; копія технічного паспорту на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами № 48 по вул. Ізмаїльська у м. Рені Одеської області; копія постанови нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії від 17.02.2017 р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1Ф є донькою нині померлого ОСОБА_2 За життя ОСОБА_2 належало:

- житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами № 48 по вул. Ізмаїльська у м. Рені Одеської області, успадкованого після смерті його батька ОСОБА_3, померлого 01.08.1964 року, на підставі ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р., вступом в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується технічним паспортом на вказаний будинок. Право власності попереднього власника ОСОБА_3 на вказаний будинок підтверджується свідоцтвом про право власності на споруду або право забудови № 120 від 18.01.1949 р.

На випадок смерті ОСОБА_2 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 22.02.2014р. - помер. Після смерті ОСОБА_2відкрилась спадщина на вищезазначений житловий будинок. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач (як спадкоємець першої черги за законом) звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. За зверненням позивачки нотаріусом було заведено спадкову справу.

Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючого документу, реєстрацію якого було проведено в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, щодо спадкового будинку, який позивачка не змогла надати, у звязку із тим, що батько позивача не оформив належним чином своє право власності на будинок, яке він набув після смерті свого батька ОСОБА_3, який помер 01.08.1964 р., про що 17.02.2017р. нотаріусом було винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Після смерті ОСОБА_2 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадковий будинок, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлого ОСОБА_2Г і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає, представник відповідача не заперечував проти визнання за позивачем право власності на спадковий будинок.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1228 ЦК України вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою, що її прийняла. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса.

Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво у звязку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із чим в даний час позивачка вимушена звернутися до суду із позовом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на обєкт нерухомості, що становить предмет спору, з підстав прийняття спадщини за законом, однак, з незалежних від неї причин вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на спадщину, у звязку із чим була вимушені звернутися за захистом прав та інтересів до суду.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1228, 1268, 1269, 1270 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом право власності на :

- житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями № 48 по вул. Ізмаїльська у м. Рені, Одеської області,

після смерті ОСОБА_2, померлого 22 лютого 2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.І. Дудник