АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/3563/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/792/К/17 суддя Попов В.В.
Категорія № 59 (IV) Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Борщ А.А.,

за участі: позивача ОСОБА_2,

представника Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя при виконання трудових обовязків, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя при виконання трудових обовязків та просив суд стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, 137800 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 січня 2016 року позивачу відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про задоволення його позовних, вимог посилаючись на те, що судом при ухваленні рішення не враховано, що він працював з 17.01.1990 року по 20.08.1994 року підземним крипільником у Державному виробничому обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» на шахті імені «Орджонікідзе» (структурна одиниця), вважає, що спричинення йому моральної шкоди, у звязку з ушкодженням здоровя, ним доведено та підтверджується наданими ним доказами, зокрема ОСОБА_1 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28.05.2015 року та висновком МСЕК від 05.07.2016 року .

Позивач вважає, що саме підприємство відповідача, як юридична особа, що є правонаступником прав та обовязків Державного виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», має відшкодувати йому спричинену моральну шкоду.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

ОСОБА_4 із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, пропрацював в ш. ім. «Орджонікідзе» ВО «Кривбасруда» (правонаступником є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат») в період з 13.07.1984р. по 20.08.1994р. по професії підземний електрослюсар, підземний механік, підземний кріпильник. В період з 21.09.2004 по 22.07.2015 р.р. працював в ВАТ «ЦГЗК».

ОСОБА_4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми-4, складений 28.05.2015 року, встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання є робота впродовж 34 років, в тому числі 15 років і 2 місяці у умовах впливу шкідливих факторів в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Умови праці кріпильника за важкістю праці відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну, кг: підіймання та переміщення ( разове) вантажів постійно протягом робочої зміни -40 при гранично допустимій до 30; нахили корпуса ( вимушені більше 30°), кількість за зміну: 250 при гранично допустимих до 100.

Висновком медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_2 первинно (серія 12 ААА № 014585) 21 липня 2015 року встановлено втрата професійної працездатності 30%, з 13 липня 2015 року з переоглядом у липні 2016 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відсутня наявність причинного зв'язку між роботою позивача у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, та отриманим ним професійним захворюванням.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Матеріалами справи встановлено, та сторонами не оспорюється, що позивач ОСОБА_2 пропрацював в ш. ім. «Орджонікідзе» ВО «Кривбасруда» в період з 13.07.1984р. по 20.08.1994р. по професії підземний електрослюсар, підземний механік, підземний кріпильник.

Висновок суду першої інстанції про те, що відсутня наявність причинного зв'язку між роботою позивача у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, та отриманим ним професійним захворюванням не відповідає дійсним обставинам справиз огляду на наступне.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.104 ЦК України встановлено, що юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обовязків іншим юридичним особам правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

ОСОБА_4 Договору оренди державного майна №1280-14-11/98 від 30.12.1998 року, наданого представником відповідача суду першої інстанції, який укладено між Генеральним директором ВАТ «Кривбасзалізрудком» ОСОБА_5 та Генеральним директором ВАТ «Центральний ГЗК», шахта Орджонікідзе була передана в термінове платне використання майнового комплексу.

ОСОБА_4 договору №1167-16-01/2001 від 09.11.2001 року, ВАТ «Кривбасзалізрудком» передає у власність ВАТ «Центральний ГЗК» майно цілісного майнового комплексу шахти Орджонікідзе. В пункті 1.1., 1.2 та 1.3 цього Договору передбачено передачу земельної ділянки 549399кв.м. та іншого майна на суму 2366058грн.

З тексту зазначених договорів не передбачено правонаступності, тобто переходу прав та обовязків від однієї сторони договору до іншої.

Оскільки, ОСОБА_2 отримав професійне захворювання під час роботи, зокрема, на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком», колегія суддів вважає, що на його користь з відповідача має бути стягнено моральну шкоду, що спричинена ушкодженням здоровя при виконання трудових обовязків.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, винним в отриманні позивачем професійного захворювання, в тому числі, є відповідач - ПАТ «Кривбасзалізорудком», на якому позивач працював в шкідливих умовах.

Позивач внаслідок професійного захворювання втратив здоровя, працездатність, змушений переносить хронічні фізичні болі, а звідси і моральні переживання, зазначає, що в наслідок отримання професійних захворювань він не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і з взагалі не може вести нормальне життя. Працювати не може, навіть допомоги по господарству своїй родині він також не має змоги бо при фізичному навантажені відчуває біль в шийному, грудному і попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією в праву ногу, відчуття затерпання рук і ніг, біль в ділянках надпліч по ульнарній поверхні, переважно справа, часті судоми в м'язах по заднім поверхням стегон та в стопах, тягнучий біль в правій нозі. Його турбує утруднена хода, підвищена чутливість до охолодження та вологої погоди, болі та обмеження рухів в плечових, ліктьових та колінних суглобах, болі в кистях, передпліччях, кашель в мокротинням вранці. Періодично його мучить головний біль, бувають запамороченні, підвищується артеріальний тиск, що ставить під загрозу його життя. Він більше не може працювати на своїй дачі, не може обробляти землю, що позбавило його можливості годувати свою сім'ю.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року " Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

ОСОБА_4 частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Колегія суддів приходить до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо мікроклімату, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації.

Відповідно до вимог ст. 6 міжнародної Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. При цьому слід застосувати практику Європейського суду з прав людини в національному судочинстві, як інструменту функціювання Конвенції, що є частиною національного законодавства.

Відповідно до матеріалів справи " Бурдов проти Росії "/ Розгляд по суті і справедлива сатисфакція /, Страсбург, 7 травня 2002 року, Европейський суд прийшов до висновку, що внаслідок виявлених порушень, які не можна вважати виправленими лише завдяки визнанню судом наявності порушення, заявник зазнав певної моральної шкоди. Проте зазначена у вимозі конкретна сума є надмірною. Керуючись при визначенні суми компенсації принципом справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції, суд зменшив суму моральної шкоди.

Колегією суддів встановлено, що позивач отримує від держави необхідні платежі по щомісячним страховим виплатам, по відшкодуванню витрат на ліки та інші платежі, тому приймаючи до уваги вказані обставини та практику Європейського суду, при визначенні суми компенсації слід керуватися принципом справедливості.

Встановлюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, наявність вини підприємства відповідача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежена в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню вини відповідача, враховуючи, суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 5 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено без повного урахування матеріалів справи, у звязку із чим, відповідно до п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Кривбасзалізрудком» про стягнення моральної шкоди.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», колегія суддів стягує з відповідача на користь держави судовий збір за подання позову до суду першої інстанції у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3,4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення по справі.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя при виконання трудових обовязків задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_2 5000 (пять тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: