Справа № 545/813/17
Провадження № 2/545/772/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2017 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Потетій А.Г.,

при секретарі Задорожна Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності на частку у спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, про визнання права власності на частку у спільному майні, посилаючись на те, що у 1988 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб.

Однак, стосунки між ОСОБА_3 та ОСОБА_1А розладились, постійно почали виникати побутові конфлікти, які зумовили подальшу неможливість спільного проживання.

30.07.2012 року рішенням Полтавського районного суду шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Спільне проживання стало неможливим у звязку з тим, що відповідач почав зловживати спиртними напоями, залишився без роботи у звязку із цим, та без засобів для існування, почав вести антисоціальний спосіб життя.

Крім того, відповідач перебуваючи в стані алкогольного спяніння постійно погрожував застосуванням сили позивачу та їх спільній дочці, зокрема намагався завдати їм тілесних пошкоджень та погрожував застосуванням сокири.

Рішенням Полтавського районного суду від 06 квітня 2015 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 3/4 житлового будинку, що розташований за адресою: Полтавський район, с. Мильці, вул. І.Франка, 19 та права користування 3/4 частинами земельної ділянки, що розташована за адресою: Полтавський район, с. Мильці, вул. І.Франка 19,було задоволено повністю, і відповідно визнано за позивачем право власності на 3/4 частини вказаного будинку.

Право власності на вищевказану частину житлового будинку було зареєстровано у встановлений законом порядку.

Згідно звіту визначення оціночної (ринкової) вартості житлового будинку за адресою: с. Мильці, вул. Івана Франка, 19, вартість ? частини будинку становить 29 238 грн.

Спільне користування позивачем та відповідачем житловим будинком, що розташований за адресою: Полтавський район, с. Мильці, вул. І. Франка 19 є неможливим, та таким, що може завдати шкоди життю Позивача.

ОСОБА_1 фактично позбавлена права користуватися своєю власністю та не має змоги проживати у зазначеному будинку, доказом цього є договори тимчасового користування житлом у гуртожитку (копії договорів додаються), в якому вона змушена проживати по сьогоднішній день.

Вказаний житловий будинок у розумінні ст. 183 Цивільного кодексу України є неподільною річчю, так як має один вхід до будинку, єдині мережі комунікацій (електро-, водо-тепло-постачання), спільні приміщення спеціального призначення (кухня, ванна, санвузол), а тому відповідає вимогам ст. 364 Цивільного кодексу України - припинення права спільної часткової власності може мати місце, коли річ є неподільною.

1/4 частина житлового будинку, що розташований за адресою: Полтавський район, с. Мильці, вул. І. Франка 19, що є незначною часткою, та не може бути виділена Відповідачу в натурі, так як уже було зазначено вище вказаний житловий будинок містить лише один вхід.

Отже, частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, що є необхідною вимогою для припинення права власності у спільній частковій власності.

Крім того, відповідач після розірвання шлюбу жодним чином не підтримує відносин із їх спільною дочкою, а також має заборгованість із сплати аліментів, що негативно впливає на Позивача.

Отже, відповідач веде антисоціальний та аморальний спосіб життя, який завдає значних моральних та душевних страждань Позивачеві, і відповідно спільне користування частка житловим будинком, що розташований за адресою: Полтавський район, с. Мильці, вул. І. Франка 19, відповідачем та позивачем є неможливим та таким, що протирічить їх інтересам.

Житловий будинок, що розташований за адресою: Полтавський район, с. Мильці, вул. І. Франка 19, було побудовано у 1988 році, а отже право власності на 1/4 вказаного житлового будинку у Позивача виникло із моменту створення цього майна, адже чинне на той момент законодавство - Цивільний кодекс УРСР не повязував набуття права власності на нерухоме майно із обовязком вчинити певні дії, як то зареєструвати право власності у встановлений законом порядок.

На даний час відповідач жодним чином не дбає про належне йому майно, не вчиняє необхідних дій для його утримання та поточного ремонту. Так, зокрема ним було знищено опалювальну систему будинку, і таким чином будинок на разі опалюється за допомогою газових конфорок (копії фото додаються).

Також, позивач на даний момент не проживає у вказаному житловому будинку із причин, що буди вказані вище, а тому також не може виконувати свої обовязки, як власник житлового будинку, що негативно впливає на загальну стан будинку та стан його інженерних мереж.

Таким чином, дії відповідача мають деструктивний характер та направлені на знищення майна Позивача шляхом самоусунення від його утримання, а також недопущення Позивача до належного їй майна.

ОСОБА_1 готова компенсувати 1/4 частину житлового будинку, що розташований за адресою: Полтавський район, с. Мильці, вул. І. Франка 19, цілим житловим будинком. З 16.09.2016 року, ОСОБА_1 має у приватній власності житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в селі Кованчик, Полтавського району та області, вулиця Польова, будинок 12-а, який знаходиться на приватизованій земляній ділянці (копія договору купівлі-продажу додається). Будинок складається з житлового будинку А-1, а, а1, загальною площею 47,4 кв.м, житловою площею 16,6 кв.м. Оціночна вартість цього будинку станом на 03.08.2016 року складає 45 636 грн., що значно перевищує 1/4 частину спірного будинку.

В судове засідання позивач та її представник не зявились, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали та прохали задовольнити.

Відповідач в судове засідання двічі не зявився, однак повідомлявся належним чином, про що є докази у справі.

Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. 169, 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що у 1988 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб.

Однак, стосунки між ОСОБА_3 та ОСОБА_1А розладились, постійно почали виникати побутові конфлікти, які зумовили подальшу неможливість спільного проживання.

30.07.2012 року рішенням Полтавського районного суду шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Спільне проживання стало неможливим у звязку з тим, що відповідач почав зловживати спиртними напоями, залишився без роботи у звязку із цим, та без засобів для існування, почав вести антисоціальний спосіб життя.

Крім того, відповідач перебуваючи в стані алкогольного спяніння постійно погрожував застосуванням сили позивачу та їх спільній дочці, зокрема намагався завдати їм тілесних пошкоджень та погрожував застосуванням сокири.

Рішенням Полтавського районного суду від 06 квітня 2015 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 3/4 житлового будинку, що розташований за адресою: Полтавський район, с. Мильці, вул. І.Франка, 19 та права користування 3/4 частинами земельної ділянки, що розташована за адресою: Полтавський район, с. Мильці, вул. І.Франка 19,було задоволено повністю, і відповідно визнано за позивачем право власності на 3/4 частини вказаного будинку.

Право власності на вищевказану частину житлового будинку було зареєстровано у встановлений законом порядку.

Згідно звіту визначення оціночної (ринкової) вартості житлового будинку за адресою: с. Мильці, вул. Івана Франка, 19, вартість ? частини будинку становить 29 238 грн.

Спільне користування позивачем та відповідачем житловим будинком, що розташований за адресою: Полтавський район, с. Мильці, вул. І. Франка 19 є неможливим, та таким, що може завдати шкоди життю Позивача.

ОСОБА_1 фактично позбавлена права користуватися своєю власністю та не має змоги проживати у зазначеному будинку, доказом цього є договори тимчасового користування житлом у гуртожитку (копії договорів додаються), в якому вона змушена проживати по сьогоднішній день.

Вказаний житловий будинок у розумінні ст. 183 Цивільного кодексу України є неподільною річчю, так як має один вхід до будинку, єдині мережі комунікацій (електро-, водо-тепло-постачання), спільні приміщення спеціального призначення (кухня, ванна, санвузол), а тому відповідає вимогам ст. 364 Цивільного кодексу України - припинення права спільної часткової власності може мати місце, коли річ є неподільною.

1/4 частина житлового будинку, що розташований за адресою: Полтавський район, с. Мильці, вул. І. Франка 19, що є незначною часткою, та не може бути виділена Відповідачу в натурі, так як уже було зазначено вище вказаний житловий будинок містить лише один вхід.

Отже, частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, що є необхідною вимогою для припинення права власності у спільній частковій власності.

Крім того, відповідач після розірвання шлюбу жодним чином не підтримує відносин із їх спільною дочкою, а також має заборгованість із сплати аліментів, що негативно впливає на Позивача.

Отже, відповідач веде антисоціальний та аморальний спосіб життя, який завдає значних моральних та душевних страждань Позивачеві, і відповідно спільне користування частка житловим будинком, що розташований за адресою: Полтавський район, с. Мильці, вул. І. Франка 19, відповідачем та позивачем є неможливим та таким, що протирічить їх інтересам.

Житловий будинок, що розташований за адресою: Полтавський район, с. Мильці, вул. І. Франка 19, було побудовано у 1988 році, а отже право власності на 1/4 вказаного житлового будинку у Позивача виникло із моменту створення цього майна, адже чинне на той момент законодавство - Цивільний кодекс УРСР не повязував набуття права власності на нерухоме майно із обовязком вчинити певні дії, як то зареєструвати право власності у встановлений законом порядок.

На даний час відповідач жодним чином не дбає про належне йому майно, не вчиняє необхідних дій для його утримання та поточного ремонту. Так, зокрема ним було знищено опалювальну систему будинку, і таким чином будинок на разі опалюється за допомогою газових конфорок (копії фото додаються).

Також, позивач на даний момент не проживає у вказаному житловому будинку із причин, що буди вказані вище, а тому також не може виконувати свої обовязки, як власник житлового будинку, що негативно впливає на загальну стан будинку та стан його інженерних мереж.

Таким чином, дії відповідача мають деструктивний характер та направлені на знищення майна Позивача шляхом самоусунення від його утримання, а також недопущення Позивача до належного їй майна.

ОСОБА_1 готова компенсувати 1/4 частину житлового будинку, що розташований за адресою: Полтавський район, с. Мильці, вул. І. Франка 19, цілим житловим будинком. З 16.09.2016 року, ОСОБА_1 має у приватній власності житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в селі Кованчик, Полтавського району та області, вулиця Польова, будинок 12-а, який знаходиться на приватизованій земляній ділянці (копія договору купівлі-продажу додається). Будинок складається з житлового будинку А-1, а, а1, загальною площею 47,4 кв.м, житловою площею 16,6 кв.м. Оціночна вартість цього будинку станом на 03.08.2016 року складає 45 636 грн., що значно перевищує 1/4 частину спірного будинку.

Згідно до ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою стороною, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними в судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 11, 60,88 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, ст.ст.319, 328, 331, 392, ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку в домоволодінні, яке розташоване за адресою: Полтавський район, с. Мильці, вул. І. Франка 19, та складається з наступних будівель та споруд: житловий будинок «А- 2», загальна площею 132 кв. м., житлова площа - 83 кв.м., гараж «Б», сарай «Б1», вбиральня «Б2», погріб вхідний «б».

Компенсувати ОСОБА_2 1/4 частину житлового будинку в домоволодінні, яке розташоване за адресою: Полтавський район, с. Мильці, вул. І. Франка 19, за рахунок визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в селі Кованчик, Полтавського району та області, вулиця Польова, будинок 12-а, який знаходиться на приватизованій земельній ділянці.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 сплачені нею судові витрати у розмірі 640 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський райсуд в десятиденний строк з дня його проголошення, а у разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.Г. Потетій