АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/8495/13 Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22ц/774/980/К/17 Борис О.Н.
Категорія - 30 (I) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Кислиця І.В.,

за участю: представників позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення грошової суми та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, які неодноразово уточнювала. В остаточній редакції позивач просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_5 грошову суму в розмірі 131000 грн., 12834,90 грн. - інфляційну складову, моральну шкоду в розмірі 20000 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що 07 липня 2008 року вона разом з відповідачкою ОСОБА_5, а також ОСОБА_6 та ОСОБА_7 домовились між собою про спільний продаж квартири, що належала ОСОБА_5 на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_1.

На виконання цієї домовленості ОСОБА_5 склала та нотаріально посвідчила довіреність від 07.07.2008 року, згідно якої розпорядитися квартирою могла ОСОБА_2 лише діючи спільно із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Щоб уникнути недовіри та непорозуміння в подальшому, ОСОБА_5 зажадала отримати наперед 15000 доларів США, тобто по 5000 доларів США з кожного.

Позивачка погодилась і передала ОСОБА_5 свою частку в розмірі 5000 доларів США, про що ОСОБА_5 в присутності свідків склала розписку в якій зазначила, що претензій на квартиру не має.

Проте, продати квартиру не вдалося, відповідачка відмовилась надати будь-які документи на квартру, між позивачкою та ОСОБА_6 та ОСОБА_7 склалися в подальшому неприязні стосунки і продати спільно квартиру не вдалося.

Довіреність була видана на три роки і строк її дії закінчився 07.07.2011 року. Після цього позивачка звернулась до ОСОБА_5 з вимогою повернути гроші, однак відповідачка відмовляється добровільно їх повернути, тому ОСОБА_2 змушена була звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2016 року позов ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 131000 грн., а також 1310 грн. витрат на сплату судового збору.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8

На думку позивача судом першої інстанції не враховано, що вона дійсно отримала грошові кошти у сумі 5000 доларів США від ОСОБА_2 за договором найму житла, у зв'язку з чим була видана відповідна довіреність, за якою позивач мала право протягом трьох років користуватись квартирою АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_5

Позивач вважає, що судом першої інстанції надано невірну оцінку поясненням свідків та в діях головуючого по справі вбачається упередженість.

Крім того позивач зауважує, що на момент ухвалення рішення по справі еквівалент 5000 доларів США становив 125950 грн., а не 131000 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що довіреністю від 07 липня 2008 року ОСОБА_5, за попередньою домовленістю з ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_2, які мали право діяти тільки разом, уповноважила їх користуватися та розпоряджатися (продавати, обміняти, здавати в оренду (найм) на умовах їм відомих належною їй на праві приватної власності квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.5).

Довіреність видана без права передоручення строком на три роки до 07 липня 2011 року та посвідчена приватним нотаріусом КМНО Дніпропетровської області ОСОБА_9 та зареєстровано в реєстрі за № 3321(а.с.5).

Як вбачається з розписки, що надана позивачкою, в той же день, 07 липня 2008 року ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_2 п'ять тисяч доларів США згідно генеральної довіреності за № 3321. Претензій на квартиру по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 не має. (а.с.71-оригінал).

Згідно інформації з Держреєстру прав власності на нерухоме майно від 15.03.2016 року, квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 07.04.2003 року.(а.с.192, 209).

На час розгляду справи судом першої інстанції квартира АДРЕСА_3 належить відповідачу по справі, а отже реалізація прав позивачки, що були передбачені у довіреності від 07.07.2008 року - не відбулася.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на її користь безпідставно набутих коштів та необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди та інфляційних витрат.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди та інфляційних витрат сторонами не оскаржено, тому, відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині колегією суддів не переглядається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів, з огляду на наступне.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем ОСОБА_5 були безпідставно набуті грошові кошти позивачки ОСОБА_2 в розмірі 5000 доларів США, тобто збагачення відповідача на вказану суму відбулося поза правовою підставою та усупереч меті виданої довіреності на право розпорядження квартирою.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що відповідач дійсно отримала грошові кошти у сумі 5000 доларів США від ОСОБА_2, проте саме за договором найму житла, у зв'язку з чим була видана відповідна довіреність, за якою позивач мала право протягом трьох років користуватись квартирою АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_5, з огляду на наступне.

Так, відповідно до довіреності від 07 липня 2008 року ОСОБА_5, за попередньою домовленістю з ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_2, які мали право діяти тільки разом, уповноважила їх користуватися та розпоряджатися (продати, обміняти, здавати в оренду (найм) на умовах їм відомих належною їй на праві приватної власності квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Довіреність видана без права передоручення строком на три роки до 07 липня 2011 року та посвідчена приватним нотаріусом КМНО Дніпропетровської області ОСОБА_9 та зареєстровано в реєстрі за № 3321(том 1, а.с.5).

Із вказаної довіреності вбачається, що ОСОБА_5 фактично доручила ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 діяти та розпоряджатися від її імені належною їй квартирою, а не уклала договір найму житла з ОСОБА_2

Крім того, 07 липня 2008 року ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_2 5000 доларів США згідно генеральної довіреності за № 3321. Претензій на квартиру по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 не має. (том 1, а.с.6-оригінал).

Таким чином, в ході судового розгляду відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача, а твердження відповідача щодо правомірності підстав набуття грошових коштів в розмірі 5000 доларів США від позивачки є безпідставними.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції надано невірну оцінку поясненням свідків та в діях головуючого по справі вбачається упередженість, оскільки, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. На думку колегії суддів, в діях головуючого по справі відсутня упередженість, а матеріали справи не містять доказів звернення відповідача з відповідними заявами до суду. Крім того, на думку колегії суддів, судом першої інстанції надано належну оцінку поясненням свідків по справі, що відображено в рішенні суду та зазначені посилання узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент ухвалення рішення по справі еквівалент 5000 доларів США становив 125950 грн., а не 131000 грн. також не можуть бути підставою для скасування рішення суду з тих підстав.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 «Про судове рішення» від 18 грудня 2009 року роз'яснено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід в мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені рішенням суду від 11 травня 2016 року в межах уточнених 11.04.2016 року позовних вимог, згідно яких еквівалент суми боргу 5000 доларів США, станом на 11.04.2016 року, становив 131000 грн. відповідно до курсу, встановленим НБУ - 26,2 грн. за 1 долар США.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 11 травня 2016 року, тобто на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, курс долара США, який встановлений НБУ становив 25,19 за 1 долар США (том.1 а.с.238).

Таким чином, судом першої інстанції при ухвалені рішення помилково визначено еквівалент стягнутої грошової суми, проте рішення суду першої інстанції не може бути змінено судом апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Як роз'яснено в п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 «Про судове рішення» від 18 грудня 2009 року у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід в мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення.

Станом на 22 листопада 2017 року, а саме на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції, курс долара США, який встановлений НБУ становить 26,49 за 1 долар США, у зв'язку із чим еквівалент суми безпідставно набутих коштів, а саме 5000 доларів США становитиме 132450 грн., що виходить за межі заявлених позивачем позовних вимог.

Виходячи з наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін, оскільки в разі його зміни розмір еквіваленту грошової суми буде перевищувати заявлені позивачем позовні вимоги.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: