АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6806/17 Справа № 199/6848/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Якименко Л. Г. Доповідач - Пищида М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: - Пищиди М.М.,

суддів: - Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.,

за участі секретаря: - Григорєвої В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕТО" на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕТО", треті особи: ОСОБА_7 та Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія"Країна" про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 19 серпня 2015 року приблизно о 05 годині 15 хвилин, у світлий час доби, водій ОСОБА_7, керуючи автомобілем «Рено Дастер», реєстраційний номер НОМЕР_1, та здійснюючи рух по проїжджій частині просп. ім. газети «Правда» у м. Дніпропетровську з боку вул. Спортивної в напрямку Центрального мосту, під'їжджаючи до ресторану швидкого харчування «МакДональдс» на пішохідному переході, почав виконувати маневр розвороту.

В цей час в попутному напрямку по суміжній смузі ліворуч від автомобіля «Рено Дастер», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався автомобіль «Деу Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6, який, щоб уникнути зіткнення з автомобілем «Рено Дастер», різко повернув ліворуч та у стані заносу виїхав на зустрічну смугу, де відбулось зіткнення з автомобілем «Дайхатсу Териос», реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_8.

У результаті ДТП позивачу були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, а саме: закрита тупа травма грудної клітини з переломами 1-го, 2-го, 3-го, 4-го та 10-го ребер ліворуч без зміщення уламків, переломи 5-го, 6-го, 7-го, 8-го та 11-го ребер ліворуч зі зміщенням уламків з явищами лівостороннього гемотораксу, забій обох легенів та підшкірна емфізема м'яких тканин грудної клітини ліворуч з переходом на шию, закрита тупа травма черева з розривом зовнішнього контуру правої долі печінки, розрив селезінки у її ніжки, забій лівої нирки, поза черевної гематоми ліворуч з явищами внутрішньочеревної кровотечі (1000 мл. крові в черевній порожнині).

Вина водія ОСОБА_7 у зазначеній ДТП встановлена та підтверджується вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2016 року.

Позивач зазначає, що ОСОБА_7 на час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «ВЕТО», цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу була застрахована за полісом №А1/6280661 в ПАТ «Страхова компанія «Країна».

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2016 року, яке не набрало чинності, позовні вимоги ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» та ОСОБА_7, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕТО», про стягнення додаткових витрат на придбання ліків та санаторно-курортне лікування, відшкодування моральної шкоди були задоволені частково, зокрема стягнуто на користь ОСОБА_6 з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» у відшкодування додаткових витрат на лікування у розмірі 10044 гривні 89 копійок та у відшкодування моральної шкоди стягнуто 502 гривні 24 копійки.

Вказаним рішенням встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зареєстрованим власником автомобіля «RENAULTDUSTER», реєстраційний номер НОМЕР_4, є ОСОБА_9, який за нотаріально-посвідченим договором оренди транспортного засобу від 11 серпня 2015 року передав зазначений транспортний засіб в оренду TOB «ВЕТО» строком на три роки. Наказом по TOB «ВЕТО» №137 від 11 серпня 2015 року автомобіль «RENAULT DUSTER», реєстраційний номер НОМЕР_1, був закріплений за водієм ОСОБА_7.

З копії трудової книжки ОСОБА_7 та копії наказу по TOB «ВЕТО» № 14-373к від 2 грудня 2014 року вбачається, що ОСОБА_7 з 02 грудня 2014 року був прийнятий до TOB «ВЕТО» в підрозділ Відділ систем електронної безпеки на посаду водія автотранспортних засобів, та, як вбачається з копії бортового журналу автомобіля «RENAULT DUSTER», реєстраційний номер НОМЕР_1, на момент ДТП ОСОБА_7 знаходився при виконанні трудових обов'язків.

Позивач зазначає, що діями третьої особи ОСОБА_7, який на час скоєння ДТП перебував з відповідачем у трудових відносинах, йому було завдано значної моральної шкоди, що виразилася в фізичному болю та стражданнях від їх прояву, довгого часу лікування в лікарні, післяопераційного періоду внаслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень, нерухомість тіла, внаслідок чого обійтись без сторонньої допомоги було неможливо, пізніше обмежена рухомість тіла, непросте пристосування до незвичних умов існування та пересування. На даний час позивач не може вести повноцінно господарство та поводитися в побуті, його стан вимагає постійного стороннього нагляду та допомоги, а також подальшого постійного лікування.

У відшкодування завданої моральної шкоди позивач просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вето» 100 000,00 гривень.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2017 року позов ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вето», треті особи ОСОБА_7 та Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна», про відшкодування моральної шкоди, - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальність «Вето», , на користь ОСОБА_6, ІПН НОМЕР_5, 70 000 (сімдесят тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальність «Вето», , 700 (сімсот) гривень 00 копійок судового збору на користь держави.

В іншій частині позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ "ВЕТО", ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 9 серпня 2015 року приблизно о 05 годині 15 хвилин, у світлий час доби, водій ОСОБА_7, керуючи автомобілем «Рено Дастер», реєстраційний номер НОМЕР_1, та здійснюючи рух по проїжджій частині прос. ім. газети «Правда» у м. Дніпропетровську з боку вул. Спортивної в напрямку Центрального мосту, під'їжджаючи до ресторану швидкого харчування «МакДональдс» на пішохідному переході, почав виконувати маневр розвороту.

В цей час в попутному напрямку по суміжній смузі ліворуч від автомобіля «Рено Дастер», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався автомобіль «Деу Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6, який, щоб уникнути зіткнення з автомобілем «Рено Дастер», різко повернув ліворуч та у стані заносу виїхав на зустрічну смугу, де відбулось зіткнення з автомобілем «Дайхатсу Териос», реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_8.

У результаті ДТП позивачу були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, а саме: закрита тупа травма грудної клітини з переломами 1-го, 2-го, 3-го, 4-го та 10-го ребер ліворуч без зміщення уламків, переломи 5-го, 6-го, 7-го, 8-го та 11-го ребер ліворуч зі зміщенням уламків з явищами лівостороннього гемотораксу, забій обох легенів та підшкірна емфізема м'яких тканин грудної клітини ліворуч з переходом на шию, закрита тупа травма черева з розривом зовнішнього контуру правої долі печінки, розрив селезінки у її ніжки, забій лівої нирки, поза черевної гематоми ліворуч з явищами внутрішньочеревної кровотечі (1000 мл. крові в черевній порожнині), які на час їх заподіяння були небезпечні для життя, що встановлено висновком судово-медичної експертизи №4005е від 03 березня 2015 року (том 1, а.с.214-222 кримінальної справи №199/8382/15).

Вина водія ОСОБА_7 у зазначеній ДТП встановлена та підтверджується вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2016 року.

ОСОБА_7 на час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «ВЕТО», цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу була забезпечена за полісом № А1/6280661 в ПАТ «Страхова компанія «Країна».

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» та ОСОБА_7, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕТО», про стягнення додаткових витрат на придбання ліків та санаторно-курортне лікування, відшкодування моральної шкоди були задоволені частково, зокрема стягнуто на користь ОСОБА_6 з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» у відшкодування додаткових витрат на лікування у розмірі 10044 гривні 89 копійок та у відшкодування моральної шкоди стягнуто 502 гривні 24 копійки.

Вказаним рішенням та вироком суду встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зареєстрованим власником автомобіля «RENAULTDUSTER», реєстраційний номер НОМЕР_4, є ОСОБА_9, який за нотаріально-посвідченим договором оренди транспортного засобу від 11 серпня 2015 року передав зазначений транспортний засіб в оренду TOB «ВЕТО» строком на три роки. Наказом по TOB «ВЕТО» №137 від 11 серпня 2015 року автомобіль «RENAULT DUSTER», реєстраційний номер НОМЕР_1, був закріплений за водієм ОСОБА_7

З копії трудової книжки ОСОБА_7 та копії наказу по TOB «ВЕТО» № 14-373к від 2 грудня 2014 року вбачається, що ОСОБА_7 з 02 грудня 2014 року був прийнятий до TOB «ВЕТО» в підрозділ Відділу систем електронної безпеки на посаду водія автотранспортних засобів, та як вбачається з копії бортового журналу автомобіля «RENAULT DUSTER», реєстраційний номер НОМЕР_1, на момент ДТП ОСОБА_7 знаходився при виконання трудових обов'язків.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок по кримінальній справі, або постанова суду по справі про адміністративне правопорушення, які вступили в законну силу, обов'язкові для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій осіб, стосовно якого винесені вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії і чи скоєні вони даною особою.

Згідно з положеннями ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки .

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В такому випадку обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином, положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. 1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Згідно з ч.4 п.6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, на особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

TOB «ВЕТО» на час ДТП було володільцем джерела підвищеної небезпеки, з яким винна особа перебувала в трудових відносинах, оскільки на відповідній правовій підставі (договір оренди) володіло транспортним засобом, отже з урахуванням оцінених в сукупності вимог cт.1167, ч.1 cт.1172, cт. cт. 1187, 1188 ЦК України обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на такого власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (роботодавця), а не безпосередньо на винного водія.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, про відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_6, у розмірі 70 000 гривень 00 копійок, що є спів мірною сумою завданим моральним стражданням, понесеним внаслідок отримання позивачем тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя на час їх заподіяння.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Оскільки рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕТО"- відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: