Справа № 159/4674/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Денисюк Т.В.
Провадження № 22-ц/773/472/17 Категорія: 27 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі :

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар Черняк О.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання окремих положень кредитного договору недійсними за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 13 лютого 2017 року позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 005-02504-260511 від 26.05.2011 року, яка складається із тіла кредиту в розмірі 6154,09 грн.

В решті позову відмовлено.

У задоволенні позову третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

Позов ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання окремих положень кредитного договору недійсними задоволено повністю.

Визнано недійсним пункт 1.5 ОСОБА_5 на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Класичний», що є додатком до кредитного договору № 005-02504-260511 від 26.05.2011 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк»

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 63,30грн. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» в користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 6974,35 грн.

Позивач ПАТ «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу на зазначене рішення в частині часткового задоволення позову ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також в частині задоволення позову ОСОБА_3 про визнання окремих положень кредитного договору недійсними, розподілу судових витрат. Покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати дане рішення в оскаржуваній частині та ухвалити нове, яким позов банку задовольнити повністю, а в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання окремих положень кредитного договору недійсними відмовити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 травня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, який складається з договору № 005-02504-260511 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної карти, ОСОБА_5 на обслуговування платіжної картки тарифний пакет «Класичний» та Умов надання кредитної картки тарифний пакет «Класичний».

За умовами укладеного ОСОБА_6 відкриває Клієнту поточний рахунок з використання платіжної карти № 1540 в національній валюті України - гривні, випускає та надає в користування Клієнту платіжну карту, здійснює обслуговування Клієнта згідно переліку послуг на умовах, викладених в Тарифному пакеті Класичний, що міститься в додатку №1 до ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_5) та згідно з Умовами надання картки та Правил (п.1.2). Банк надає Клієнту кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії в загальному розмірі 100000 грн. та на день укладення ОСОБА_6 встановлює ліміт на рахунку в сумі 10000 грн., ліміт кредитної лінії розраховується Банком самостійно (п.1.3). Кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої та не потребує підписання додаткової угоди до цього ОСОБА_6 (п.1.5). Кошти кредитної лінії та власні кошти клієнта використовуються для розрахунків за товари чи послуги, що придбаваються Клієнтом у суб'єктів господарювання, та зняття готівки, виконання своїх зобов'язань перед Банком за цим ОСОБА_6, та вчинення інших операцій (п.1.6). Клієнт сплачує Банку проценти за користування кредитною лінією та Овердрафтом за ставками, які зазначені в ОСОБА_5 (п.2.3). Клієнт зобов'язаний здійснювати оплату послуг, які надаються Банком при здійсненні розрахунково-касового обслуговування рахунку, в розмірах та порядку, визначених Тарифами і Правилами (п.3.3); щомісяця в строк, визначений Правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу, складові якого зазнаються у ОСОБА_5 (п.3.6).

ОСОБА_5 Умов надання кредитної картки, дата щомісячного погашення - до 15 числа кожного місяця. Частка щомісячного погашення - 5% від суми використаних коштів.

ОСОБА_5, обов'язковий мінімальний платіж складається з: частки обов'язкового погашення тіла кредиту, нарахованих процентів по п.1.4 ОСОБА_5, плати за обслуговування кредиту по п. 1.5 ОСОБА_5, овердрафту, процентів за овердрафт, штрафів за прострочену заборгованість та суми заборгованості за минулі періоди. Пунктом 1.4 ОСОБА_5 встановлені процентні ставки за користування кредитом на рівні 14,99% річних, 48% річних за недозволений овердрафт.

Пунктом 1.5 ОСОБА_5 встановлено плату на рівні 3,33% щомісяця за обслуговування кредитного залишку, що включає в себе надання послуг інформування Держателя про стан кредитного залишку у вигляді телефонних дзвінків та надсилання щомісячних виписок по рахунку.

Сторони не заперечують тієї обставини, що договірні відносини існували до березня 2016 року, на підтвердження чого суду надано копію платіжної картки із зазначенням строку дії картки до 03.2016 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Дельта Банк» та задовольняючи повністю позов ОСОБА_3 про визнання окремих положень кредитного договору недійсними, суд першої інстанції виходив з того, що умови кредитного договору, передбачені п. 1.5 ОСОБА_5 про стягнення комісії за обслуговування кредитного залишку є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обовязків на погіршення становища споживача; до спірного договору банк включив положення, що є несправедливими, оскільки вони містять умови про зміни у витратах; враховуючи додаткові нарахування, передбачені спірним пунктом ОСОБА_5, процент за користування кредитом збільшився більше, ніж у 3 рази, що перевищує розумну межу компенсації за використання кредитних коштів, існує дисбаланс зарахування процентів і тіла кредиту, що є підставами для визнання цих положень спірного кредитного договору недійсними.

Такі висновки суду є правильними, відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.ч. 1, 3 ст.203 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів, серед яких визначено сприяння у боротьбі зі шкідливою діловою практикою підприємств, яка негативно відбивається на споживачах.

Статтею 11 частинами 1, 2 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

За положеннями ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

У рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011 роз'яснено, що положення п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Також відповідно до п. 3.1, 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 травня 2007 року № 168 (далі - Правила) банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору, тощо).

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Пунктом 1.5 ОСОБА_5 встановлено плату на рівні 3,33% щомісяця за обслуговування кредитного залишку. Відповідно до п.3.12 ОСОБА_6 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки банк щомісячно до 5-го числа місяця, наступного за звітним, формує виписку, в якій відображають рух коштів на рахунку клієнта за звітний період, тобто з дати, що слідує за останнім робочим днем попереднього місяця, по останній робочий день поточного місяця, включаючи цей день. Надання клієнту виписок здійснюється на вимогу клієнта в один із наступних способів: в паперовій формі в приміщенні банку на вимогу клієнта, в паперовій формі шляхом доставки виписки за місцем проживання клієнта за допомогою засобів поштового звязку, в електронній формі на електронну адресу клієнта у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через систему Інтернет-банк. Конкретний спосіб передачі виписок клієнту обирається клієнтом самостійно та зазначається ним в анкеті клієнта, яка заповнюється та підписується при оформленні договору. В разі не визначення клієнтом способу передачі виписок банк має право самостійно обрати спосіб передачі виписок. Сторони домовились, що неотримання/несвоєчасне отримання клієнтом виписки не звільняє його від обовязку виконання зобовязань за цим договором.

Отже, встановлення умовами ОСОБА_5 плати за обслуговування кредитного залишку є несправедливим та незаконним і суд першої інстанції правильно визнав п.1.5. Тарифів недійсним.

Визнання недійсним п.1.5 ОСОБА_5 не потребує визнання недійсним п.3.3 ОСОБА_6, згідно якого клієнт зобовязаний здійснювати оплату вартості послуг, які надаються банком при здійсненні розрахунково касового обслуговування рахунку, в розмірі, строки та порядку, визначені Правилами та Тарифами, оскільки цей пункт носить загальний характер.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 21.04.2015р. в сумі 24132,30 грн., в тому числі 13498,76грн. заборгованості за тілом кредиту, 3707,82 грн. простроченої заборгованості за тілом кредиту, 6925,72 грн. заборгованості за відсотками.

Ухвалою суду від 27.10.2016 року було призначено судово-економічну експертизу у даній цивільній справі. ОСОБА_5 висновку експертизи №5491 від 13.12.2016 року розмір заборгованості за тілом кредиту позичальника ОСОБА_3 перед ПАТ «Дельта Банк» за договором від 26.05.2011 року № 005-02504-260511 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки із додатками до нього станом на 21 квітня 2015 року згідно наявних в матеріалах справи документів, без врахування необхідності сплати щомісячної плати за обслуговування кредитного залишку в розмірі 3,33% згідно п. 1.5 ОСОБА_5 на обслуговування платіжних карток тарифний пакет «Класичний», що є додатком до кредитного договору та підписаний сторонами, становить 6154, 09 грн., заборгованість зі сплати процентів, комісії, пені відсутня. Даним висновком встановлено, що за досліджуваний період банком нараховано плати за обслуговування кредитного залишку в розмірі 3,33% за місяць в сумі 16152,62грн., з них оплачено 10663,37 грн., залишок неоплачених сум становить 5489,25 грн. У разі відсутності плати за обслуговування кредитного залишку у розмірі 3,33% за місяць, кошти, зараховані банком на оплату цієї плати були б зараховані в погашення тіла кредиту. У Додатку № 3 до висновку наведено розрахунок процентів за користування кредитними коштами у розмірі 14,99% річних без врахування необхідності оплати щомісячної плати за обслуговування кредитного залишку в розмірі 3,33% за місяць. Оплата процентів становила 3955,97грн., переплата в сумі 389,12грн. При проведенні експертизи порівнювались суми з отримання і погашення кредиту та інших платежів за даними банку з розрахунками експерта.

Сплачені кредитні кошти відповідачем, банком розділялись на погашення тіла кредиту, процентів та комісії, яка нараховувалась відповідно до п.1.5 ОСОБА_5, що визнаний судом недійсним. Загальна сума заборгованості за договором, яку стягнув суд з відповідача 6154,09грн., встановлена за період з 26.05.2011р. по 21.04.2015р. з урахуванням оплачених коштів за обслуговування кредитного залишку і переплати по процентам.

Всупереч ст.ст. 10, 60 ЦПК України, жодними належними і допустимими доказами вказаних висновків експерта банк не спростував і не довів наявності заборгованості у зазначеному в позові розмірі.

Саме для зясування обставин, що мають значення для справи - встановлення розміру заборгованості за кредитом без врахування необхідності сплати щомісячної плати за обслуговування кредитного залишку, судом першої інстанції за клопотанням відповідача ОСОБА_3 призначена судово-економічна експертиза. А тому, доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо недоцільності експертизи не заслуговують на увагу.

Виходячи з викладеного, давши вірну правову оцінку обставинам справи, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_3 про визнання недійсним положення кредитного договору про нарахування комісії за обслуговування кредитного залишку і, внаслідок чого, частково задовольнив позов ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором без врахування плати згідно оспорюваного пункту цього договору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді