Ухвала

іменем україни

15 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Київській області та Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про визнання рішень сільської ради недійсними, визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним та скасування його державної реєстрації, визнання права власності на земельну ділянку за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 6 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року прокурор Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області від 4 липня 2008 року відповідачу надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність площею 0,25 га для будівництва і обслуговування будинку, розташованого по АДРЕСА_1, а рішенням сільської ради від 25 березня 2009 року затверджено проект землеустрою та передано вказану ділянку у власність відповідача. 31 березня 2009 року відповідачу видано державний акт на право власності на спірну земельну ділянку. Зазначав, що зазначені рішення сільської ради були підроблені та умисно підписані головою Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області ОСОБА_6., що підтверджується вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2011 року, що набрав законної сили та яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України.

Оскільки спірна земельна ділянка вибула з власності територіальної громади незаконно, прокурор просив визнати рішення Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області від 4 липня 2008 року в частині надання ОСОБА_4 дозволу на складання проекту землеустрою та передачі їй у власність земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування вказаного будинку та рішення Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області від 25 березня 2009 року в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність відповідачу вказаної земельної ділянки недійсними; визнати державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, виданий 31 березня 2009 року ОСОБА_4 та скасувати його державну реєстрацію; визнати за Іванковичівською сільською радою Васильківського району Київської області право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану по АДРЕСА_1.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 6 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 серпня 2016 року, позов прокурора задоволено частково.

Визнано рішення Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області від 4 липня 2008 року в частині надання ОСОБА_4 дозволу на складання проекту землеустрою та передачі їй у власність земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування вказаного будинку та рішення Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області від 25 березня 2009 року в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність відповідачу вказаної земельної ділянки недійсними.

Визнано державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, виданий 31 березня 2009 року ОСОБА_4 та скасовано його державну реєстрацію.

Визнано за Іванковичівською сільською радою Васильківського району Київської області право власності на земельну ділянку площею 0,25 га розташовану по АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог прокурора відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову прокурора відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Частково задовольняючи позов, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), урахувавши положення ст. ст. 116, 118, 152, 155 ЗК України, правильно виходили із того, що прокурор звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави в особі державного органу, що передбачено ч. 2 ст. 45 ЦПК України, який в подальшому уточнив та збільшив позовні вимоги, на що відповідно до вимог ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи. Також суди вірно вважали, що передача спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_4 відбулась з порушенням вимог закону, оскільки оспорені рішення сільською радою не приймались, питання щодо виділення відповідачу земельної ділянки на сесії сільської ради не розглядались, вказані рішення органу місцевого самоврядування та державний акт на право власності на цю земельну ділянку є підробленими головою сільської ради, що підтверджується вироком суду відносно нього. Отже, спірна земельна ділянка передана у власність відповідача без відповідного рішення сільської ради на передачу землі у власність, що є обов'язковим відповідно до вимог закону, а звернення до суду прокурора спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки та повернення її у власність територіальної громади.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 6 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І. Журавель

С.П. Штелик