АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 604/1274/13-цГоловуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б.
Провадження № 22-ц/789/952/17 Доповідач - Бершадська Г.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

з участю секретаря Бріль В.Л.,

представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підволочиського районного суду від 7 листопада 2013 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Підволочиського районного суду від 7 листопада 2013 року позов ПАТ КБ ПриватБанк задоволено:

стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитно-заставним договором TEAWAK00270093 від 19 грудня 2005 року в сумі 243 864,78 грн.

Вирішено питання судових витрат.

З апеляційною скаргою на вказане рішення звернулася ОСОБА_1, дружина відповідача, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на те, що рішенням суду вирішено про її права та обовязки, оскільки вона, як дружина, надавала згоду на укладення кредитного договору, однак суд не залучив її до участі в справі.

Зазначає, що позивач вперше звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави 26 квітня 2010 року. У звязку з цим позовна давність перервалась і розпочала свій перебіг заново. З вказаним позовом банк звернувся 28 серпня 2013 року, тобто через чотири місяці після спливу позовної давності. У звязку з тим, що вона не брала участі в даній справі, позбавлена права зробити заяву про застосування позовної давності.

Представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та зіслався на обставини, викладені в ній.

Представник ПАТ КБ ПриватБанк апеляційної скарги не визнав та пояснив, що укладення кредитного договору не потребує згоди другого з подружжя, оскільки не стосується розпорядження спільним майном подружжя. Відповідачу надавався кредит для придбання автомобіля в сумі 70 230 грн та 35 887,53 грн на сплату страхових платежів. У звязку з тим, що після ухвалення судом у жовтні 2010 року рішення, банк за умовами кредитного договору сплачував страхові платежі за рахунок кредитних коштів (17 грудня 2010 року 702,30 грн, 7 лютого 2011 року 2 231,48 грн, 16 листопада 2011 року 702,30 грн, 7 лютого 2012 року 2 119,91 грн), сума заборгованості за тілом кредиту становить 52 438,57 грн.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що 19 грудня 2005 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ Приватбанком укладено кредитний договір ТЕAWAK00270093, згідно якого банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування на відкритий у ТОД АППБ Аваль поточний рахунок Тернопіль Авто на строк до 18 грудня 2012 року включно у вигляді неповновлювальної кредитної лінії у розмірі 70230,00 грн на купівлю автомобіля та 35887,53 грн на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3.,2.2.7 даного Договору, на загальну суму 106 117,53 грн, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісію за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,49 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати (а.с. 13-16).

Рішенням Підволочиського районного суду від 16 серпня 2010 року вирішено достроково стягнути із ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 61 481,57 грн, звернувши стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ моделі 212300 шляхом продажу автомобіля ПАТ КБ ПриватБанк з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, шляхом зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також наданням ПАТ КБ ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с. 56-61).

Оскаржуваним рішенням Підволочиського районного суду від 7 листопада 2013 року вирішено стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за цим же договором в сумі 243 864,78 грн.

ОСОБА_3 оскаржував вказане рішення і ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 6 березня 2014 року його апеляційну скаргу відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 176-177).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_3 не виконав взятих на себе зобовязань за кредитним договором та рішення суду про звернення стягнення на предмет застави автомобіль, не виконане у звязку з оголошенням його в розшук.

Апелянт порушення своїх прав вбачає у тому, що вона не була залучена до участі в справі, у звязку з чим була позбавлена можливості заявляти про застосування позовної давності. Вважає, що відповідно до ст. 61 СК України має право спільної сумісної власності на пенсію чоловіка, тому звернення стягнення на частину його пенсії для виконання оскаржуваного рішення порушує її право як співвласника цього обєкта спільної сумісної власності подружжя. При цьому посилається на згоду співвласника, яка міститься у кредитному договорі.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Отже, сторонами кредитного договору є кредитор та позичальник, який взяв на себе обовязок з повернення кредиту.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З кредитного договору, укладеного між ОСОБА_3 і ПАТ КБ ПриватБанк вбачається, що на останній сторінці є згода співвласника, в якій відсутнє прізвище, імя та по-батькові особи і зазначено, що даю згоду на укладення позичальником кредитного договору TEAWAK00270093 від 19 грудня 2005 року, одержання позичальником кредитних коштів та їхнього використання відповідно до умов зазначеного договору, а також надання їм у заставу/іпотеку будь-якого майна, що належить мені на праві спільної власності з позичальником (у тому числі автомобіль ВАЗ, номер кузова НОМЕР_1), з метою забезпечення виконання зобовязань по зазначеному кредитному договору. У випадку втрати або ушкодження майна, наданого в забезпечення за кредитним договором (повністю або частково), зобовязуюся передати ПриватБанку в заставу/іпотеку інше майно, достатнє для погашення заборгованості за цим договором і наявний підпис, який як стверджує представник ОСОБА_1, виконаний нею.

Колегія суддів вважає, що надання такої згоди не надає ОСОБА_1 статусу відповідача, як одного із позичальника за кредитним договором у спорі за позовом банку про стягнення заборгованості за кредитним договором та відповідно вона не може згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України заявляти про застосування позовної давності.

Викладена в договорі письмова згода співвласника свідчить про її згоду на передачу автомобіля чи будь-якого іншого майна, що належить їй на праві спільної сумісної власності з позичальником в заставу/іпотеку.

Та обставина, що стягнення заборгованості за кредитним договором проводиться з пенсії ОСОБА_3 по 20% щомісячно, не доводить про порушення прав позивачки. В майбутньому позивач не позбавлена права захисту у випадку реального порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційний суд на стадії апеляційного розгляду справи не вправі залучати інших осіб до участі в справі та вирішувати заяви про застосування позовної давності (постанова Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі №6-2307цс15).

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Підволочиського районного суду від 7 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4