Апеляційний суд Житомирської області
Справа №288/1523/16-ц Головуючий у 1-й інст. Зайченко Є. О.
Категорія 29 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров'я України, завідувача Попільнянського районного відділення Андрушівського міжрайонного відділу державної установи "Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я" ОСОБА_2 про визнання незаконною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 23 березня 2017 року,

встановила:

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 23 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльності Міністерства охорони здоров'я України (далі МОЗ України), завідувача Попільнянського районного відділення Андрушівського міжрайонного відділу державної установи "Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я" ОСОБА_2 (далі Завідувача) по не сплаті грошових коштів по збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування стосовно його середнього заробітку (доходу); зобовязання сплатити внески до Пенсійного фонду України щодо присудженого 12.02.2009 на його користь, і виплаченого йому за довідкою Попільнянської районної санепідемстанції від 23.10.2010 №2186 середнього заробітку (доходу) у розмірі 6446 грн. за період з 11.02.1999 по 18.02.2005 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позов.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1, зазначив обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог. Вказав, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим ним доказам про порушення процедури ліквідації Попільнянської районної санепідемстанції та дійшов помилкового висновку про те, що МОЗ України не є правонаступником даного закладу. Висновок суду суперечить нормам законодавства. На його думку, повної ліквідації райсанепідемстанції не було, фактично відбулась реорганізація і ОСОБА_2, яка обіймала посаду завідувача райсанепідемстанції продовжує обіймати цю посаду у Попільнянському відділенні Держустанови «Житомирський ОЛЦ МОЗ». Крім цього вказав, що суд помилково обґрунтував оскаржуване рішення неістотним, на його думку, фактом - не перебування позивача у трудових відносинах з Міністерством охорони здоров'я. В порушення норм процесуального права (п.3 ч.1 ст. 215 ЦПК України), суд не навів мотивів відхилення наданих ним доказів. Крім того, на його думку, обовязок збирання, дослідження та аналіз доказів, які підтверджують або спростовують його доводи, покладений на суд.

Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не зявились, а тому справа у відповідності до ч. 2 ст.305 ЦПК України розглядалась у їх відсутність.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до положень статті першої Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Закон) страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно положень пункту 1 частини першої статті 14 Закону, страхувальниками відповідно до цього Закону є: 1) роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Відповідно до положень частини першої статті 15 вказаного Закону платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно постанови про відкриття провадження державною виконавчою службою Попільнянського районного управління юстиції по виконавчому провадженню №570/3-2009 від 19.05.2009 Попільнянською райсанепідемстанцією було перераховано ОСОБА_1 6446,06 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 11.02.1999 по 18.02.2005 Зазначені обставини підтверджуються довідкою Попільнянської райсанепідемстанції №2186 від 23.11.2010 (а.с. 37).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 зазначав, що Завідувач умисно, всупереч чинного законодавства, ухиляється від сплати збору на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України стосовно присудженого на його користь середнього заробітку в розмірі 6446 грн., що негативно впливає на розмір його пенсії. Також вказав, що повного припинення діяльності та ліквідації райсанепідемстанції не відбулось, оскільки, на його думку, відбулася реорганізація та зміна назви установи «Попільнянська райсанепідемстанція Житомирської області» на «Попільнянське відділення Держустанови «Житомирський ОЛЦ МОЗ». Вважав, що правонаступниками органів, які реорганізовувалися відповідно до Указу Президента України «Про оптимізацію системи органів виконавчої влади» від 09.12.2010 №1085 є міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших центральних органів виконавчої влади, тому він звернувся з позовом до МОЗ України та Завідувача. Також послався на порушення визначеного законодавством порядку ліквідації Попільнянської райсанепідемстанції Житомирської області.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2016 року встановлено, що 27 березня 2014 року у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис № 3000189 про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи державний заклад «Попільнянська районна санітарно-епідеміологічна станція».

Зі змісту листа Міністерства охорони здоров'я України від 31 жовтня 2013 року вбачається, що Указом Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 09 грудня 2010 року № 1085 утворено Державну санітарно-епідеміологічну службу України, на яку покладено функції з реалізації державної політики у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження граничної чисельності працівників територіальних органів центральних органів виконавчої служби» від 14 листопада 2011 року №1184 зобов'язано Міністерство охорони здоров'я здійснити заходи щодо ліквідації бюджетних установ, працівники яких здійснюють функції передбачені положенням про центральні органи виконавчої влади.

З метою виконання Указу Президента № 1085 та Постанови КМУ № 1184 пунктом 1 наказу МОЗ України від 21 вересня 2012 року №176-О «Про ліквідацію бюджетних закладів, установ і організацій, що належать до сфери управління Міністерства охорони здоров'я України» зазначено ліквідувати державні заклади, установи та організації, що належать до сфери управління МОЗ України.

У вказаному листі, направленому головам ліквідаційних комісій, окремо зазначено, що Наказ МОЗ України №176-О, виданий відповідно до Указу Президента №1085 та Постанови КМУ №1084 правонаступництва не передбачає.

Таким чином, вищевказаним судовим рішенням у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Попільнянського районного відділення Андрушівського міжрайонного відділу лабораторних досліджень державної установи «Житомирський лабораторний центр Державної санітарно-епідеміологічної служби України» в особі завідувача відділення ОСОБА_2 про визнання бездіяльності незаконною зобовязання вчинити певні дії (позов предявлений з інших підстав) встановлено, що Попільнянська районна санітарно-епідеміологічна станція ліквідована, а Попільнянське районне відділення Андрушівського міжрайонного відділу лабораторних досліджень державної установи «Житомирський лабораторний центр Державної санітарно-епідеміологічної служби України» не є її правонаступником.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 16 листопада 2016 року в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині з інших підстав. У решті рішення суду залишено без змін.

Враховуючи встановлені обставини, які, згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребують доказування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 до МОЗ України і Завідувача та правильно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1

Посилання позивача на ті обставини, що відбулася реорганізація Попільнянської районної санітарно-епідеміологічна станції, а не ліквідація, спростовуються встановленими вищевказаним судовим рішенням обставинами.

Оскільки відбулася ліквідація, а не реорганізація Попільнянської райсанепідемстанції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що МОЗ України не є правонаступником цієї організації, а тому доводи ОСОБА_1 щодо помилковості висновків суду у цій частині є безпідставними. Такі висновки суду не суперечать положенню п. 5 Указу Президента України «Про оптимізацію системи органів виконавчої влади» від 09.12.2010 №1085, який визначав правонаступництво МОЗ України саме реорганізованих органів, а не ліквідованих.

Не мають правового значення для вирішення даного спору у межах заявлених ОСОБА_1 позовних вимог доводи останнього про порушення процедури ліквідації Попільнянської районної санепідемстанції.

Крім того, посилання на ту обставину, що Указ Президента України «Про оптимізацію системи органів виконавчої влади» від 09.12.2010 №1085 не передбачав ліквідації райсанепідемстанцій на правильність висновків суду також не впливають, оскільки ліквідація цих органів відбувалась згідно з чинною на той час Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження граничної чисельності працівників територіальних органів центральних органів виконавчої служби» від 14 листопада 2011 року №1184 (п. 4) та наказу МОЗ України від 21 вересня 2012 року №176-О «Про ліквідацію бюджетних закладів, установ і організацій, що належать до сфери управління Міністерства охорони здоров'я України».

Обгрунтування рішення суду не перебуванням позивача у трудових відносинах з МОЗ України на правильність висновків суду не впливає.

Не наведення судом першої інстанції мотивів відхилення доказів, наданих позивачем, не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки це процесуальне порушення не призвело до неправильного вирішення справи (ч. 3 ст.309 ЦПК України). Крім того, як вбачається із журналу судового засідання за 07 березня 2017 року, ОСОБА_1 зняв клопотання про витребування доказів (а.с. 39-40).

У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України на кожну із сторін покладається обовязок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У цьому полягає принцип змагальності сторін, а тому посилання ОСОБА_1 на обовязок суду збирати докази, які підтверджують або спростовують його доводи, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного цивільного процесуального законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: