г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/994/16-ц
Номер провадження 2/213/76/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі : головуючого судді : Мазуренко В.В., за участю секретаря судового засідання: Гусарової О.С., за участю представника позивача: адвоката ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в м. Кривий Ріг цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнив та просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 20000 грн. Вказав, що ОСОБА_4, був визнаний винним у ДТП в якому було завдано шкоду позивачу. Позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягла в тому, що було пошкоджено його майно, коштів від страхової не вистачило на його ремон або купівлю іншого транспортного засобу, крім того позивач травмувався при ДТП та був вимушений лікуватись. Моральну шкоду оцінив в 20000 грн., яку і просив стягнути з відповідача.

Представник відповідача ПАТ ІнГЗК надав заперечення, відповідно до якого вказував, що ОСОБА_4 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення вину не визнавав, але в подальшому погодився на закриття провадження у зв,язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, - вважав що вина ОСОБА_4 не доведена. Вказував, що завдання моральної шкоди не доведено. Зазначив, що страховою компанією шкоду на ремонт авто відшкодовано, а твердження позивача, що коштів не вистачило безпідставне. Щодо лікування у зв,язку з ДТП, зазначив, що з медичних документів видно, що позивач лікувався від професійного захворювання, та лікування не пов,язане з ДТП. Просив відмовити у позові (а.с.90-92,238-240 т1,43-44 т2).

Представник третьої особа ПАТ ОСОБА_6 надали заперечення на позов, відповідно до якого вказували, що страховою компанією страхове відшкодування позивачу виплачено повністю, тому просили у позові відмовити в частині вимог до страхової компанії (а.с.103-106,174-175 т1).

Третя особа ОСОБА_4 надав заперечення на позов, відповідно до якого вважає, що матеріальна шкода відшкодована страховою повністю, моральна шкода заявлена безпідставно, а надані квитанції про сплату послуг евакуатора та сплату за висновок експерта не доведено, що відностяться до даної справи. Просив відмовити у позові (а.с.209-210 т1).

Позивач до суду не з,явився. Представник позивача підтримав позов.

Представник відповідача ПАТ ІнГЗК просив відмовити у позові з підстав вказаних у запереченні.

Третя особа ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_7 до суду не з,явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наданих заперечень.

Третя особа ОСОБА_5 до суду не з,явився.

Представник ПАТ ОСОБА_6 до суду не з,явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на підставі наданих заперечень.

Свідок ОСОБА_8 зазначила, що позивач через пошкодження його автомобіля морально страждав, оскільки автомобіль було дуже сильно пошкоджено, він не міг ним користуватись, а коштів виплачених страховою йому не вистачало. Також зазначила, що в ДТП позивач отримав ушкодження, у зв,язку з чим лікувався, через що також страждав, переживав.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд дійшов наступного.

16.12.2014р. було закрито кримінальне провадження №0001709, у зв,язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_4 складу злочину (а.с.9 т1).

22.10.2014р. близько 14:00годин, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул. Каткова в м. Кривому Розі, почав змінювати напрямок руху не переконавшись в тому, що це буде безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам руху. Виконуючи маневр повороту ліворуч, ОСОБА_4 не надав перевагу у русі автомобілю ВАЗ 2109, н.з. 44362АЕ, під керуванням ОСОБА_5, який рухався ліворуч в попутному напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Інгулецького районного суду від 03.03.2015р. відносно ОСОБА_4 закрито провадження за ст. 124 КУпАП у зв,язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с.10 т1, а. справи 213/103/15-п а.с.47).

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої винесено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки зазначені вище обставини встановлені у Постанові Інгулецького районного суду від 22.10.2014р., додатковому доказуванню вони не підлягають, і суд вважає встановленим, що шкоду було завдано внаслідок дій відповідача. Щодо твердження представника відповідача, що вина не доведена та справа була закрита, - суд зазначає, що закриття справи з підстав закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності не є реабілітуючою, та дана постанова доводить вину третьої особи ОСОБА_4 у вказаному ДТП.

В судовому засіданні встановлено, визнано та не оспорювалось сторонами, що ОСОБА_4 22.10.2014р. перебував в трудових відносинах з ПАТ ІнГЗК, та автомобіль НОМЕР_1 належить ПАТ ІнГЗК, тобто при вчиненні ДТП винна особа була під час виконання трудових обов,язків.

Відповідно до ст.. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, судом встановлено правомірність вимоги позивача до ПАТ ІнГЗК.

В судовому засіданні оглядався Протокол огляду містця ДТП від 22.10.2014р. та схема до нього (справа 213/103/15-п а.с.3-7).

Відповідно Висновку експерта №66/15 від 25.03.2015р. сума матеріального збитку нанесеного власнику ВАЗ 21093 р.н. 44362АЕ, на момент проведення дослідження, на підставі вихідних даних технічного огляду автомобіля, проведеного 08.12.2014р., складає 41237,47 грн (а.с.11-38 т1).

Відповідно Висновку експерта №83/15 від 20.04.2015р. сума матеріального збитку нанесеного власнику ВАЗ 21093 р.н. 44362АЕ, на момент проведення дослідження, складає 41482,70грн (а.с.125-155 т1).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, транспортний засіб ВАЗ 21093 р.н. 44362АЕ, була застрахована; страхова відповідальність ПАТ ІнГЗК автомобіль НОМЕР_2 була застрахована в ПАТ ОСОБА_6 (а.с.39,156 т1). Страховою компанією ПАТ ОСОБА_6 відшкодовано позивачу страхове відшкодування 28056,99 грн (а.с.42-44,157-167 т1).

З 22.10.2014р. по 28.10.2014р., 12.11.2014р. по 21.11.2014р., позивач перебував на стаціонарному лікуванні, з приводу болю шиї, потилиці, рана носа, вказано травма дорожня, внаслідок ДТП (а.с.40-41 т1).

ОСОБА_3 05.01.2016 при повторному огляді отримав 3 групу інвалідності з лютого 2016р., проф. захворювання (а.с.51 т1). Суд зазначає, що вказана інвалідність не пов,язана із ДТП, а стосується професійної діяльності позивача, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення професійного захворювання (а.с. 45-48 т2).

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, таке відшкодування згідно до ст.22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03. 1995 року №4, з подальшими змінами Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03. 1995 року №4, з подальшими змінами Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі та стражданнях у зв'язку з ушкодженням здоров,я, внаслідок ДТП. Він вимушений був звертатися в лікарню, де знаходився на лікуванні. Також моральна шкода позивача полягає в душевних стражданнях, які він зазнав внаслідок пошкодження його автомобіля. Крім того, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Згідно практики Європейського суду з прав людини в справах: Гольм проти Швеції від 25 жовтня 1993 року., Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, "Костичев проти України", Ніколова проти Болгарії (1999 р.), "Комінґерсолл С. А." проти Португалії, де судом було встановлено, що вчинення злочину щодо потерпілого вже є підтвердженням завдання останньому моральної шкоди.

При визначенні розміру завданої позивачу відповідачем моральної шкоди, суд відповідно до ст. 1193 ЦК України, враховує, що грубої необережності та умислу в діях потерпілого не було, що потерпілий перебував на лікуванні, що автомобіль позивача пошкоджено внаслідок ДТП, суд враховує, що третя особа, що винна в ДТП,- працює у відповідача.

Позивачем оцінено моральну шкоду завдану йому незаконними діями третьої особи, що перебуває в трудових відносинах з відповідачем, у сумі 20000грн., але суд вважає дану суму завищеною, належним чином не обгрунтованою. Суд вважає, що відповідає обставинам справи, сума матеріальної шкоди в розмірі 10000 грн., яка буде достатньою, та буде відповідати принципу сатисфакції, принципу розумності та справедливості.

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню, понесені ним витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2-10, 15, 16, 22-23, 1067, 1187,1188, 1193,1194 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 27, 60, 88, 154 ч.6, 168-169,179, 192, 197, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 10000 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 551 грн 20 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Дата виготовлення повного тексту рішення 25.04.2017р.

Суддя: В.В. Мазуренко