Справа № 487/4804/16-ц
Провадження № 2/477/764/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2017 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді - Семенової Л.М.,

при секретарі судового засіданні - Сірюк С.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

26 вересня 2016 року позивач звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача, в якому просить визначити місце проживання неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір'ю - ОСОБА_2. За вимогами про стягнення аліментів на утримання сина провадження закрите (а.с. 143).

31 травня 2017 року справа передана до Жовтневого районного суду для розгляду за підсудністю.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що в період часу з 2001 року по 2008 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 та мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва шлюб між сторонами розірвано. На початку 2016 року відповідач перестав утримувати дитину та згоди щодо місця проживання сина між ними досягнуто не було.

11 січня 2017 року відповідачем подано зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання їх з ОСОБА_2 сина із ним.

В той же час питання про прийняття даного зустрічного позову до провадження Заводським судом м.Миколаєва, в провадженні якого до 31.05.2017 року перебувала дана справа, не прийнято.

В травні 2017 року представником ОСОБА_5 подано заяву про залишення даного зустрічного позову без розгляду.

До Жовтневого районного суду Миколаївської області передано для розгляду позов в межах заявлених вимог ОСОБА_2, в подальшому питання щодо прийняття до розгляду зустрічного позову не порушувалось.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що з вересня 2008 року вони з відповідачем мешкали окремо, син залишався проживати із нею. З 2012 року їх з відповідачем син мешкає в Канаді разом із батьком. Натомість згоди щодо цього досягнуто не було, син бажає проживати з нею та вона бажає аби дитина повернулась додому, мешкала із нею. В 2012 році вона погодилася надати дозвіл на виїзд дитини під моральним тиском відповідача, та заради надання їх синові кращої медичної допомоги, яку могли забезпечити Канадські лікарі. Однак, в той же день вона відкликала свою згоду, попри це відповідач вивіз сина до Канади. Хлопчик скаржиться на погане ставлення з боку батька, та хоче додому. З 2013 року вона намагається усіляко повернути дитину додому, але батько цьому перешкоджає.

Представник позивача позовні вимоги своєї довірительки підтримав, пояснив про право дитини проживати зі своєю матір'ю.

Представник відповідача ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_6 мешкає зі своїм батьком з власної згоди та не утримується силоміць. Дитині надана кваліфікована медична допомога, він має можливості займатися спортом, та бажає проживати у Канаді.

В судовому засіданні було організовано телефонний зв'язок до Канади із відповідачем ОСОБА_5, який проти задоволення позову заперечував. Всі посилання позивача щодо бажання сина повернутися до України і проживання із нею, спростовує. Вказав на те, що син бажає проживати із ним.

У телефонній розмові із ОСОБА_6, який на даний час перебуває у Канаді, останній категорично заперечив його бажання спілкування із матір'ю, вказав, що бажає проживати із батьком в Канаді.

Зі змісту наданих суду письмових доказів слідує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що розірваний в 2007 році та мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8, 10-11).

З 2009 року ОСОБА_6 встановлена інвалідність. Дата переогляду 15.05.2014 року (а.с. 70-78).

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 10 грудня 2007 року з ОСОБА_5 було стягнуто на користь позивачки на утримання їх сина - ОСОБА_6 аліменти в розмірі 450 грн. щомісяця до повноліття дитини (а.с. 35).

10 червня 2014 року позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_7 (а.с. 12).

Згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_8 від 11.02.2009 року, остання не заперечувала проти виїзду ОСОБА_5 за кордон на постійне місце проживання, зазначивши що не має до нього матеріальних претензій, в тому числі з виплати аліментів (а.с. 57-58).

03 листопада 2011 року ОСОБА_8 підписала нотаріально посвідчену заяву про її згоду щодо виїзду ОСОБА_5 та їх сина ОСОБА_6 до Канади на постійне місце проживання (а.с. 59).

Аналогічну заяву нею було підписано 25 квітня 2012 року (а.с. 60).

В той же день, ОСОБА_5 склав нотаріально посвідчену заяву про зобов'язання повернути сина на Україну до 01 вересня 2012 року (а.с. 81).

Того ж дня, ОСОБА_8 відкликала свою згоду на виїзд їх сина за кордон (а.с. 80).

Однак лише в серпні 2016 року вона звернулася до поліції з приводу незаконного вивезення ОСОБА_5 їх сина до Канади та його утримання силою (а.с. 82-85).

Копія заяви ОСОБА_8 від 16.08.2012 року про невідвідування її сина відповідачем та підтвердження цього свідками, а також дані з характеристики щодо проживання ОСОБА_6 із матір'ю станом на 20.03.2013 року, спростовується поясненнями самої ж позивачки та письмовими доказами про виїзд сина сторін з батьком ОСОБА_5 за кордон в травні 2012 року (а.с. 100-101).

Щодо письмового звернення ОСОБА_2 до організації по захисту прав дітей в Канаді від 27.09.2013 року, то згідно письмового свідчення неповнолітнього ОСОБА_6 під присягою (документи легалізовані Генеральним консульством України в м.Торонто, Канаді), останній має зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1, але в сучасному знаходиться в Канаді та проживає зі своїм батьком. Вказує, що його мати проживає в Україні, та батьки розлучені. За його бажанням, мати заявляла, що не заперечує забрати його - ОСОБА_6 за кордон. До Канади він прибув із батьком влітку 2012 року, мав проблеми зі здоров'ям та мав надію на медичну допомогу лікарів Канади. В 2013 році йому проведено операцію після чого його здоров'я покращилось. В Канаді він мешкає із батьком, його приятелькою ОСОБА_9 та її сином, його однолітком, з якими має добрі стосунки. З матір'ю він підтримує зв'язок, спілкується часто. Бажає її відвідувати, але надалі проживати із батьком та рости а Канаді, де він почувається краще (а.с. 51-53).

Згідно письмових свідчень під присягою ОСОБА_5, останній мешкає в Канаді, де має добрий заробіток, може утримувати себе та осіб, які із ним мешкають. З 2012 року син мешкає разом із ним у Канаді та ОСОБА_8 заявила, що не заперечує проти цього. Стан здоров'я сина був незадовільнений та він мав надію на його краще лікування у Канаді, де йому зроблено операцію та син потребує подальшого медичного догляду. Вони мешкають разом з його приятелькою ОСОБА_9, яка також має сина однолітка ОСОБА_6, та їх діти мають між собою добрі стосунки. До дітей ОСОБА_10 ставиться однаково добре, доглядає та опікується ними. Син висловлював йому своє бажання відвідати мати, але надалі бажає проживати у Канаді (а.с. 54-56).

Згідно заяви ОСОБА_6, датованої 19.10.2016 року та посвідченої нотаріусом провінції Саскатчеван, ОСОБА_6 вказує на те, що проживає у Канаді зі своїм батьком ОСОБА_5 та його новою родиною. В травні 2012 року батько виявив бажання забрати його до себе, оскільки він мав серйозні проблеми зі здоров'ям та мати не вжила всіх належних заходів до його лікування. У Канаді йому була зроблена операція на шлунку, і наразі він є здоровим. В Канаді в нього наявні нові можливості в спорті, задоволений навчанням, має підтримку від батька. Вказує на те, що матір використовувала його для отримання аліментів від батька. Бажає залишитись проживати із батьком, який зможе надати йому краще майбутнє, якісну освіту, який турбується та опікується ним (а.с. 165).

В телефонній розмові, організованій в ході судового засідання, ОСОБА_6 підтвердив свою волю на проживання із батьком.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, пояснень самого неповнолітнього ОСОБА_6, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Позивачка, яка висунула та підтримує вимоги щодо визначення місця проживання їх з відповідачем сина разом із нею в Україні, порушує право ОСОБА_6 на самостійність обрання місця проживання, передбаченого ч. 3 ст. 160 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 Сімейного Кодексу України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або руду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

За положеннями ст.ст. 30-32 ЦК України до 14 років дитина є малолітньою, а у віці з 14 років, фізична особа є неповнолітньою.

Частиною 2 ст. 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Дитині, для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння також в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється забезпеченню інтересів дитини (ст. 3 Конвенції про права дитини).

Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою.

Отже, дитина, якій виповнилось 14 років, сама визначає своє місце проживання, яке вибирає між місцями проживання батьків. Спір про місце проживання такої дитини суд може розглядати лише тоді, коли дитина тримається біля себе одним з батьків за допомогою фізичного чи психічного насильства, в той же час доказів щодо наявності таких підстав суду не надано. Навпаки надані стороною відповідача письмові докази, а також пояснення самого ОСОБА_6 підтверджують його волю проживати разом із батьком та про відсутність ознак фізичного чи психічного примусу з боку батька надавати такі пояснення сином.

Керуючись ст.ст. 60 , 209,213, 215, 218 ЦПК України , суд -

В И РІ Ш И В

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визначення місця проживання їх сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, із матір'ю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 06 жовтня 2017 року.

Суддя Л.М. Семенова