АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого Панченка М.М.

Суддів Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

При секретарі Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова команія «Альфа-Гарант» на заочне рішення Печерського районного суду м.Києва від 06 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова команія «Альфа-Гарант» про стягнення пені та штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова команія «Альфа-Гарант» (далі - СК«Альфа-Гарант») про стягнення пені, а також 3% річних та проіндексованої суми боргу, на загальну суму 21.264 грн.02 коп., у зв»язку з порушенням строків виконання грошового зобов»язання, викликаного затримкою виплати страхового відшкодування.

Заочним рішенням Печерського районного суду м.Києва від 06 лютого 2017 року позов задоволено /а.с.36-37/.

Судовим рішенням стягнуто зі СК«Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1: пеню, на підставі п.36.5. ст.36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у сумі 16.556 грн.36 коп., а також, на підставі ст.625 ЦК України, інфляційні втрати у сумі 3.565 грн.51 коп. та 3% річних у сумі 1.141 грн.98 коп. - за період прострочки виконання грошового зобов»язання з 08.05.2015 року по 16.11.2016 року.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 09.08.2017 року в перегляді заочного рішення відповідачу СК«Альфа-Гарант» відмовлено /а.с.70-71/.

В поданій апеляційній скарзі СК«Альфа-Гарант» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у позові /а.с.80-81/.

Скаржник послався на те, що відносно вимоги про стягнення пені, позивачем пропущено річний строк позовної давності за період з 18.11.2015 року (один рік до моменту звернення до суду з позовом) по 16.11.2016 року (день, коли позивач отримав доплату до страхового відшкодування).

Крім того, скаржник вважав, що ст.625 ЦК України до спірних правовідносин не застосовується.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення сторін вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст.988 ЦК України та ст.20 Закону України «Про страхування» слідує, що страховик зобов»язаний на умовах договору страхування при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

А, згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004 року у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров»ю, майну третьої особи.

Як слідує з матеріалів справи і таке встановлено судом, 30.10.2014 року в результаті ДТП, яка мало місце у м.Києві, з вини водія ОСОБА_2, під час керування автомобілем НОМЕР_1, були заподіяні механічні пошкодження автомобілю НОМЕР_2, який належить на праві власності позивачу ОСОБА_1, чим заподіяна останньому матеріальна шкода у сумі 71.680грн.57коп., відповідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №7916/16-54 від 07.09.2016 року виконаної експертами КНДІСЕ.

Оскільки цивільно-правова відповідальність винної в ДТП особи ОСОБА_2 була застрахована відповідачем СК «Альфа-Гарант», відповідно до страхового полісу №АІ/0567030 з лімітом відповідальності за матеріальну шкоду у розмірі 50.000 грн., з франшизою 510 грн., 23.03.2015 року ОСОБА_1, як потерпіла особа, звернувся до СК «Альфа-Гарант» з заявою про виплату страхового відшкодування.

Встановлено, що відповідач 15.04.2015 року частково виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 24.595 грн.77 коп.

Не погоджуючись з розміром виплаченого страхового відшкодування, позивач 07.05.2016 року звернувся з позовом до суду.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 19.10.2016 року, додатково до виплаченої суми 24.595 грн.77 коп., стягнуто з СК «Альфа-Гарант» на користьОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 25.794 грн.51 коп. та пеню у розмірі 900 грн.28 коп. за порушення термінів виплати страхового відшкодування за період з 16.04.2015 року по 07.07.2015 року.

Фактично указане судове рішення відповідачем з виплати страхового відшкодування на користь позивача, було виконане 16.11.2016 року.

У зв»язку з затримкою виконання указаного судового рішення Апеляційного суду м.Києва від від 19.10.2016 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги відповідача, та залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів керується наступним.

Відповідно до п.36.2.ст.36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов»язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Отже, оскільки відповідач, затримав виплату страхового відшкодування, визначену рішенням Апеляційного суду м.Києва від від 19.10.2016 року у сумі 24.894 грн.23 коп., з урахуванням утримання франшизи у сумі 510 грн., за період з 08.05.2015року по 16.11.2016 року (дата, виконання відповідачем рішення Апеляційного суду м.Києва від 19.10.2016 року) у зв»язку з цим, з відповідача належить стягнути на користь позивача: пеню, на підставі п.36.5. ст.36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у сумі 16.556 грн.36 коп., а також, на підставі ст.625 ЦК України, інфляційні втрати у сумі 3.565 грн.51 коп. та 3% річних у сумі 1.141 грн.98 коп. - за період прострочки виконання грошового зобов»язання з 08.05.2015 року по 16.11.2016 року.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

А, згідно п.36.5. ст.36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Розрахунок заборгованості, з яким погодився і суд першої інстанції, позивачем виконаний правильно і відповідачем не спростований.

Доводи скаржника в тій частині, що до спірних правовідносин не застосовуються положення ст.625 ЦК України суд не бере до уваги, оскільки, відповідно до роз»яснень, викладених у правовій позиції Верховного Суду України за результатами розгляду справи №6927цс16 слідує, що зобов»язання з виплати страхової суми належить до грошових зобов»язань, на які поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України.

Також, суд відхиляє доводи скаржника щодо пропуску позивачем річного строку позовної давності за період з 18.11.2015 року(один рік до моменту звернення до суду з позовом) по 16.11.2016 року (день, коли позивач отримав доплату до страхового відшкодування), оскільки жодною зі сторін в суді першої інстанції не заявлялись вимоги про застосування строку позовної давності, що в силу ст.267 ЦК України позбавляє можливості застосувати строк позовної давності при вирішенні спору у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судом першої інстанції ухвалене на повно з»ясованих обставинах, з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова команія «Альфа-Гарант» відхилити, а заочне рішення Печерського районного суду м.Києва від 06 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання чинності шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді