У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Карпенко С.О.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_6 до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги та сплату відшкодування за несвоєчасну виплату належних сум при звільненні, за касаційними скаргами Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» та ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» (далі - ДП «Одеський морський торговельний порт») про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги та сплату відшкодування за несвоєчасну виплату належних сум при звільненні. В обгрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 30 травня 2016 року вона пропрацювала на підприємстві повний робочий день, проте цей робочий день не було зазначено в табелі робочого часу, внаслідок чого їй не було нарахована та виплачена за цей день заробітна плата. Також їй не було виплачено вихідну допомогу при звільнені за п. 1 ст. 40 КЗпП України з причини скорочення штату, а тому, на її думку, з відповідача підлягає стягненню заробітна плата за один робочий день, вихідна допомога, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та завдана моральна шкода. З урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просила нарахувати їй у відповідних місяцях та виплатити заробітну плату, місячну премію, надбавку за вислугу років за один робочий день 30 травня 2016 року; виплатити їй вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку (обчисленого з урахуванням фактичної роботи 30 травня 2016 року); сплатити відшкодування в розмірі середнього заробітку (обчисленого з урахуванням фактичної роботи 30 травня 2016 року) за весь час затримки виплати належних сум при звільнені з 01 липня 2016 року до дня фактичного розрахунку; зобов'язати ДП «Одеський морський торговельний порт», внести відповідні зміни до табелю обліку робочого часу за травень 2016 року, відобразивши в ньому її фактичну роботу 30 травня 2016 року протягом 8,25 годин; стягнути з ДП «Одеський морський торговельний порт» на її користь моральну шкоду в розмірі 30 тис. грн. Також просила допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Зобов'язано ДП «Одеський морський торговельний порт» внести відповідні зміни до табелю обліку робочого часу за травень 2016 року, відобразивши в ньому фактичну роботу ОСОБА_6 30 травня 2016 року протягом 8,25 годин. Стягнуто з ДП «Одеський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_6 заробітну плату за один робочий день 30 травня 2016 року в розмірі 904,16 грн та відшкодування середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум при звільнені з 01 липня 2016 року до 09 грудня 2016 року в розмірі 132 516,39 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення з ДП «Одеського морського торговельного порту» на користь ОСОБА_6 заробітної плати за один місяць в розмірі 28 944,93 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ДП «Одеський морський торговельний порт» просить ухвалені у справі судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду та змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з ДП «Одеський морський торговельний порт» на її користь невиплаченої при звільненні вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку - 18 705,88 грн та 30 тис. грн в рахунок відшкодування, завданої їй моральної шкоди, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо внесення відповідних змін до табелю обліку робочого часу за травень 2016 року, зазначивши в ньому фактичну роботу позивача 30 травня 2016 року протягом 8,25 годин, а також нарахування та виплати їй заробітної плати, місячної премії, надбавки за вислугу років за один робочий день -30 травня 2016 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з обґрунтованості таких позовних вимог, зауваживши, що факт відсутності позивача на роботі слід доводити відповідачеві.Водночас, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги при звільнені та в частині відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій виходили з того, що така допомога була виплачена позивачеві в розмірі її посадового окладу, а також останньою не доведено, що їй діями відповідача було заподіяно немайнову шкоду.

Проте повністю погодитись в такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_6 з 12 грудня 1994 року працювала на ДП «Одеський морський торговельний порт». З 18 червня 2013 року позивач працювала на посаді начальника відділу кадрів.

У квітні 2015 року посаду начальника відділу кадрів служби персоналу на ДП «Одеський морський торговельний порт» було скорочено.

Наказом директора ДП «Одеський морський торговельний порт» від 09 березня 2016 року № 90К 3-1 позивача було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату. При звільнені їй було виплачено вихідну допомогу в розмірі посадового окладу 8 976,12 грн, яку було обчислено, виходячи із заробітку за 2 останніх місяці, що передували місяцю звільнення, тобто січень - лютий 2016 року.

Наказом директора ДП «Одеський морський торговельний порт» від 25 березня 2016 року № 118/К-а було частково змінено наказ від 09 березня 2016 року № 90К 3-1 та на підставі листка непрацездатності № 453340 перенесено дату звільнення на «день виходу на роботу після закриття листка непрацездатності».

В подальшому, дата звільнення позивача неодноразово змінювалася наказами директора ДП «Одеський морський торговельний порт» від 29 березня 2016 року № 128/К - на 04 квітня 2016 року, від 04 квітня 2016 року № 137 К - на 05 травня 2016 року, від 16 травня 2016 року № 232/К 3-1 - на 30 травня 2016 року, від 01 червня 2016 року № 270/к-а - на 01 липня 2016 року.

09 березня 2016 року позивачем на ім'я директора ДП «Одеський морський торговельний порт» ОСОБА_7 було направлено звернення (вх. від 09 березня 2016 року № 001332), у якому, серед іншого, просила зазначити де до звільнення буде знаходитися її робоче місце, враховуючи, що ОСОБА_8 (начальник служби кадрової роботи) попросила її звільнити попереднє робоче місце.

Згідно з відповіддю ДП «Одеський морський торговельний порт» за підписом директора ОСОБА_7 від 11 квітня 2016 року № 02-7/322, позивача проінформовано про те, що процедура її звільнення з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідає вимогам чинного законодавства.

30 травня 2016 року позивачеві необхідно було з'явитись на роботу після довготривалого перебування у відпустках та у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 травня 2016 року о 16.45 год. ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, було складено акт про відсутність ОСОБА_6 30 травня 2016 року на робочому місці, про причину своєї відсутності не повідомляла.

30 травня 2016 року позивач звернулась до директора ДП «Одеський морський торговельний порт» ОСОБА_7 з заявою про надання щорічної невикористаної відпустки на 1 календарний день - 31 травня 2016 року. Дана заява зареєстрована на підприємстві 30 травня 2016 року за № 003079.

Цього ж дня, позивач звернулась до директора ДП «Одеський морський торговельний порт» ОСОБА_7 з заявою про надання відпустки без збереження, у наступні періоди: з 01 червня 2016 року до 03 червня 2016 року, з 06 червня 2016 року до 10 червня 2016 року, з 13 червня 2016 року до 17 червня 2016 року, з 20 червня 2016 року до 24 червня 2016 року, з 27 червня 2016 року до 30 червня 2016 року. Дана заява зареєстрована 30 травня 2016 року за № 003080.

31 травня 2016 року начальник служби кадрової роботи ОСОБА_8 листом № 02-7/442 запропонувала позивачеві надати пояснення щодо її відсутності 30 травня 2016 року на робочому місці.

16 червня 2016 року позивачем директору ДП «Одеський морський торговельний порт» ОСОБА_7 було надано пояснення на лист від 31 травня 2016 року № 02-7/442, де остання зазначала, що 30 травня 2016 року вона у період з 08.00 год. до 17.45 год. перебувала на робочому місці, визначеному заступником директора порту ОСОБА_13 При цьому, позивач зазначала, що її перепустка на режимну територію Одеського порту, як працівника була заблокована, що перешкодило її фіксації у автоматизованій системі пропуску осіб на територію Одеського порту.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не встановив у повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог з підстав, викладених у рішенні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині внесення відповідних змін до табелю обліку робочого часу за травень 2016 року шляхом відображення у ньому фактичної роботи позивача 30 травня 2016 року протягом 8,25 годин, суд першої інстанції виходив з доведеності цих позовних вимог, взявши до уваги покази свідків - заступника директора ДП «Одеський морський торговельний порт» з кадрів та соціальних питань ОСОБА_14 та керівника проектів ДП «Одеський морський торговельний порт» ОСОБА_10, при цьому залишивши поза увагою, що ОСОБА_10, в тому числі, було підписано акт про відсутність позивача на робочому місці (а.с. 53). Суд першої інстанції, в порушення ч. 1 ст. 10 ЦПК України, належним чином не перевірив доводів відповідача, зокрема, не допитав свідків, зі сторони останнього, хоча такі клопотання представниками відповідача заявлялись. Дані розбіжності судом не усунуто.

Неперевіреними також залишились доводи позивача щодо оформлення нею 30 травня 2016 року тимчасової перепустки на територію ДП «Одеський морський торговельний порт», оскільки зі змісту її пояснень, наданих на лист від 31 травня 2016 року № 02-7/442 (а.с. 10)та рапорту заступника директора з кадрів і соціальних питань ДП «Одеський морський торговельний порт» перебувала на території підприємства.

Визначаючи розмір заробітної плати, який належить виплатити позивачеві у зв'язку з порушенням її трудових прав, суд першої інстанції не перевірив належним чином розрахунок заробітної плати позивача, всіх складових заробітної плати, та погодився з наведеним нею розрахунком, жодним чином не обґрунтувавши його.

Судом першої інстанції залишилось неперевіреним чи була позивач допущена 30 травня 2016 року до роботи, чи виконувала вона безпосередньо свої функціональні обов'язки, чи підлягали включенню для визначення середньомісячного заробітку місячна премія та надбавка за вислугу років.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

З огляду на те, що позовні вимоги, заявлені позивачем є взаємопов'язаними та їх вирішення залежить від встановлення фактичних обставин справи, рішення попередніх інстанцій підлягають скасування в цілому.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2017 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.І. Євтушенко
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова