Справа № 146/1203/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"08" листопада 2017 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря Бойко Т.Є.,

представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томашпіль справу за позовом ОСОБА_2 до Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом, в якому просить встановити факт, що ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Вила Томашпільського району Вінницької області була її бабою та визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті її баби ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 в с.Вила Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної ділянки площею 1,7499 га, що розташована на території Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 23 листопада 2005 року Томашпільською районною державною адміністрацією.

Позов обгрунтовано наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Вила Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_4, яка доводилася позивачеві бабою.

Після смерті баби відкрилася спадщина на належне їй майно, що складається із земельної ділянки площею 1,7499 га, що розташована на території Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 23 листопада 2005 року Томашпільською районною державною адміністрацією.

Позивач зазначає, що вона являється спадкоємцем баби за представленням, оскільки її мати ОСОБА_5 Трофимівна-донька баби- померла до смерті баби, а саме ІНФОРМАЦІЯ_7 Крім неї спадкоємцями залишилися ще інші спадкоємці, але на спадщину баби не претендують.

На протязі встановленого законом строку позивач вступила у фактичне володіння спадковим майном, однак нотаріусом було відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право власності за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 в с. Вила Томашпільського району в зв»язку із відсутністю належних документів, які підтверджують факт родинних відносин та відсутністю належного оригінала правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 позов підтримали, зіславшись на ті ж обставини, що і в позовній заяві, просять позов задовольнити.

Представник Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, в.о.голови сільської ради надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає та просить розглянути справу за відсутності їхнього представника.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився, однак направив на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позов визнає.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердили той факт, що ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 в с.Вила Томашпільського району Вінницької області, доводилась бабою ОСОБА_2.

Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, свідків, розглянувши заяви відповідачів у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом 1 частини 1 статті 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Пунктом 6 частини 1 статті 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч.1 ст. 259 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Вила Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_4 ( а.с.7).

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_9 року, померла ОСОБА_5 (а.с.8).

Як вбачається із свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_9, прийняла прізвище чоловіка - ОСОБА_14 ( а.с. 9).

Як вбачається із свідоцтва про народження позивачки, її матір»ю записано ОСОБА_5 (а.с.19).

Згідно довідки виданої виконкомом Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області № 448 від 08 вересня 2017 року про те, що відповідно даних по господарського обліку Вилянської сільської ради, а саме погосподарської книги за 1967-1969 роки, ОСОБА_8 дійсно являлася дочкою ОСОБА_4 ( а.с.14).

Як вбачається з виписки з погосподарської книги за 1967-1969 роки членом домогосподарства записаний ОСОБА_10, інші члени - ОСОБА_4, дружина; ОСОБА_8, дочка; ОСОБА_11, дочка (15).

Отже, викладені у заяві твердження ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, зокрема, підтверджені належними та допустимими доказами.

Оскільки, судом встановлено та доведено, що ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Вила Томашпільського району є бабою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, даний факт підтвердився у судовому засіданні виписками з погосподарських книг, довідками сільської ради, показами свідків, факт родинних відносин має для заявника юридичне значення і впливатиме на оформлення спадщини, тому заява ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню.

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

Спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_6 в день смерті спадкодавця ОСОБА_4

В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Вила Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_4 (а.с.4).

Згідно довідки виконкому Вилянської сільської ради № 178 від 30 березня 2017 року, після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6, залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки розміром 1,7499 га, що розташована на території Вилянської сільської ради, посвідченої державним актом серії НОМЕР_1; спадкоємцями зазначеного майна за законом залишилися її внуки : ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 у передбачений законодавством термін. Інших спадкоємців передбачених ст. 1261 ЦК України у спадкодавця не має (а.с.13).

Як вбачається із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, даний документ видано Томашпільською районною державною адміністрацією 23 листопада 2005 року ОСОБА_4, яка проживає в с.Вила і на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 25 лютого 2004 року № 99 є власником земельної ділянки площею 1,7499 га у межах згідно з планом; земельна ділянка розташована на території Вилянської сільської ради Томашпільського району (а.с. 11).

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 року, тобто до дня смерті своєї матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.7,8).

Отже, ОСОБА_2 є спадкоємцем майна ОСОБА_4 за представленням.

Як вбачається із посвідченої приватним нотаріусом заяви ОСОБА_13, остання повідомляє, що спадщину після смерті своєї баби ОСОБА_4 не прийняла та претендувати на неї не буде ( а.с.17).

Як вбачається із посвідченої приватним нотаріусом заяви ОСОБА_12, остання повідомляє що на спадщину після смерті своєї баби ОСОБА_4 не прийняла та на неї претендувати не буде (а.с.18).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Позивач ОСОБА_2, як спадкоємець майна спадкодавця ОСОБА_4 за правом представлення, зверталася до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом їй у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в зв'язку з відсутністю належних документів, які підтверджують факт родинних відносин та оригіналів правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця на спадкове майно (а.с.27).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Так, відповідно норм пунктів 5.1 та 5.2 Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 4 травня 1999 року «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», при втраті (псуванні) державного акта на землю відповідний дублікат міг видатися лише власнику або землекористувачу. Тобто, видача дубліката державного акту спадкоємцеві не передбачена. Спадкоємці не можуть отримати дубліката державного акта на померлого власника. В такому разі потрібно звертатися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Відповідно до ч. 1 ст.. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК (435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п. г ч.1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається із відповіді державного нотаріуса Томашпільської районної державної нотаріальної контори від 05 жовтня 2017 року на запит суду від 29 вересня 2017 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6, не заведена (а.с.24).

Як вбачається із державного нотаріального архіву спадкова справа на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 року гр. ОСОБА_5 по фонду Томашпільської державної нотаріальної контори - не виявлено (а.с.28).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно ст.. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.. 396 ЦК України, в разі відсутності документів на право власності власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.

Згідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин,яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, відповідачамим визнано дані позовні вимоги, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, позовна заява ОСОБА_2 підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.. 215 ЦПК України, у резолютивній частині рішення суду повинно бути вирішено питання про розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи, що позивач в позовній заяві не просить стягнути судові витрати з відповідача по справі, суд, за таких обставин, вважає за можливе не стягувати понесені позивачем судові витрати з відповідача, залишивши судові витрати за ним же.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 328, 256, 396, 640, 657, 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ст. 1221, ч. 1 ст. 1222, ч. 1 ст.. 1225, ч. 1ст. 1266 , ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, статтями 15, 57-62, 64, 174, 208, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення-факт родинних відносин, а саме той факт, що ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 в с. Вила Томашпільського району Вінницької області є бабою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті її баби ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Вила Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної ділянки площею 1,7499 га, що розташована на території Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Томашпільською районною державною адміністрацією 23 листопада 2005 року.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_2

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 09 листопада 2017 року.

Суддя О.В.Пилипчук