У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ситнік О.М., розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення сплачених коштів,

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 12 травня 2005 року вона уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» (далі - ТОВ «Євролізинг Україна») договір № 001871 про фінансовий лізинг, згідно з умовами якого позивачка мала придбати у лізинг легковий автомобіль марки «Nissan Qashqai» за встановленою ціною у розмірі 19 771,48 євро. У цей же день нею сплачено відповідачу адміністративний платіж у розмірі 53400 грн.

Згідно з п. 10.3 договору на момент його укладання попередній розмір щомісячного лізингового платежу, у разі залишення вартості предмету лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання договору, становив 319,84 євро. До передачі предмета лізингу лізингоодержувачу сторони зобов'язані були підписати додаток № 3 до договору (графік сплати лізингових платежів або план відшкодування або додаток № 3 до даного договору). Відповідно до п. 8.1 договору вона погодилася, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають сплаті відображають справедливу вартість предмета лізингу та забезпечують отримання лізингодавцем суми, очікуваної станом на дату виконання договору відповідно до курсу обміну євро до української гривні за готівковими операціями, встановленого комерційним банком АТ «Райффайзен Банк Аваль» при продажу євро станом на дату, коли кожен платіж підлягає оплаті. Пункт 8.5 договору також зобов'язує її сплачувати усі планові платежі визначені у додатку № 1 та додатку № 3 на підставі рахунків виставлених лізингодавцем, які зараховуються лізингодавцем згідно з обмінним курсом євро до української гривні на фактичну дату зарахування платежів на рахунок лізингодавця.

Вважала, що укладений між нею та відповідачем договір про фінансовий лізинг має бути визнаний недійсним, оскільки він укладений із порушенням ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», так як не містить у собі істотних умов договору в частині модифікації транспортного засобу, який вона придбала, року його випуску, коробки передач, типу приводу, об'єму та типу двигуна. Окрім того, позивач наголошувала, що договірні зобов'язання в укладеному договорі виражені всупереч вимогам ст. ст. 524, 533 ЦК України та постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 1998 року № 1998 у євро.

Просила визнати недійсним договір № 001871 фінансового лізингу, укладений між нею та ТОВ «Євролізинг Україна» 12 травня 2015 року та стягнути з відповідача 53 400 грн сплаченого адміністративного платежу та 263 грн сплаченої комісії, посилаючись на ч. 1 ст. 203, ст. ст. 215, 216, 236 ЦК України.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2017 року рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Євролізинг Україна» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 53 627 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Євролізинг Україна», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Частинами 1 та 3 ст. 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим частиною 1 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч. 2 ст. 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України.

Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-648цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

У відповідності до ч. ч. 1, 2, п. п. 2−4, 7, 10−13 ч. 3, ч. ч. 4-8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Апеляційним судом встановлено, що при укладенні оспорюваного договору фінансового лізингу порушено вимоги закону про нотаріальне посвідчення, положення договору призводять до істотного дисбалансу прав та обов'язків його сторін, порушують принцип добросовісності, а також завдають шкоди споживачеві, тому суд зробив правильний висновок про нікчемність такого договору та обґрунтовано стягнув з відповідача сплачені позивачем на виконання укладеного договору лізингу грошові кошти.

Доводи касаційноїскарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення сплачених коштів, відмовити.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.М. Ситнік