Справа № 640/8973/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року Київський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Шаповал Є.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», третя особа - ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

13.06.2017 року до суду надійшов вказаний позов, в якому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 48503,00 грн. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. 26.05.2015 року на перехресті АДРЕСА_1 за участю автомобілів НОМЕР_1, який належить позивачу та яким він керував, та автомобілем НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2 сталася ДТП у зв'язку з чим належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження. Відносно ОСОБА_2 складено протокол про порушення ПДР за ст. 124 КУпАП. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 12.09.2016 року провадження відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 08.11.2016 року вказану постанову було змінено, та виключено з мотивувальної частини постанови суду висновок про наявність в діях ОСОБА_2 порушень п. 16.5 ПДР України, а в іншій частині постанову було залишено без змін. Пошкодження належного позивачу автомобіля мало місце внаслідок ДТП, факт якого підтверджується постановою суду. Як випливає із мотивувальної частини постанови Апеляційного суду Харківській області від 08.11.2016 року, при відсутності в діях водія ОСОБА_2 порушень п. 16.5 ПДР України за недотримання приписів якого відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, в діях ОСОБА_2 наявні порушення інших пунктів ПДР України. Не притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «УАСК «АСКА». Після ДТП попередній стан автомобіля позивача було відновлено. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля позивача після ДТП становить 48503,00 грн., тому на думку позивача, вона повинна бути йому відшкодована з відповідача, оскільки відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована полісом обов'язкового страхування на момент завдання шкоди. Про страховий випадок було повідомлено. На неодноразові звернення позивача до відповідача про виплату страхового відшкодування, від останнього страхове відшкодування не здійснене. Тому, позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ПрАТ «УАСК «АСКА» в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином та своєчасно, надіслав до суду письмові заперечення, в яких просить розглянути справу за відсутності представника, та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що у діях ОСОБА_2 вина відсутня, а тому і вимоги позивача є безпідставними.

Представник третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти позову, оскільки третя особа ОСОБА_2 не заперечує факт своєї участі у ДТП, але наполягає, що його вина відсутня, що підтверджується постановою Апеляційного суду Харківської області від 08.11.2016 року, а протокол не є процесуальним документом, що породжує процесуальні наслідки. Тому спір повинен вирішуватись між учасниками згідно ст. 1188 ЦК України, тому посилання позивача на положення ст. 1187 ЦК України є неправильними. Та питання щодо розміру шкоди, завданої власнику пошкодженням належного йому автомобіля під час ДТП, потребує залучення спеціальних знань в автотоварознавстві.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду,

дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що позивач є власником автомобілю НОМЕР_1.

26.05.2015 року о 12-20 год. на перехресті АДРЕСА_1 за участю автомобілів НОМЕР_1, який належить позивачу та яким він керував, та автомобілем НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2 сталася ДТП у зв'язку з чим належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження. Відносно ОСОБА_2 складено протокол про порушення ПДР за ст. 124 КУпАП у зв'язку з порушенням п. 16.5 ПДР України.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 12.09.2016 року, провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 08.11.2016 року, постанову від 12.09.2016 року змінено, та виключено з мотивувальної частини постанови висновок про наявність в діях водія ОСОБА_2 порушень п. 16.5 ПДР України. Разом з тим, винесено окрему постанову по справі в адресу компетентних установ для розгляду питання доцільності нанесення додаткових знаків дорожніх розміток, які б інформували водіїв про місце зупинки з метою надання переваги в русі, або додаткового світлофорного об'єкту.

В результаті даної ДТП, позивачу була спричинена матеріальна шкода, та вартість ремонту його автомобіля склала 48503,00 грн., за який позивач сплатив самостійно.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована полісом №АІ/7377612 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, де сума за шкоду, заподіяну майну становить 50 000 грн. з встановленою франшизою в розмірі 510,00 грн.

Позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату страхового відшкодування, але йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування оскільки в даному випадку цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 не настала.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення

цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності - Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На сторони покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ст. 60 ЦПК України).

За правилами статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Статтею 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено виключний перелік випадків, за наявності яких спричинена шкода страховиком не відшкодовується.

Відповідно до ст. ст. 23, 1166, 1187 ЦК України, глави 8 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» - майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що в такому порядку і обсязі шкода відшкодовується названою особою лише за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Питання про відповідальність за шкоду, заподіяну, в результаті зіткнення, самим джерелам підвищеної небезпеки кожного із їх володільців перед іншим з них, вирішується за правилами ст. 1166 ЦК України, а саме: шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним; при наявності лише вини володільця, якому заподіяна шкода, вона йому не відшкодовується; при наявності вини обох володільців - розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного; при відсутності вини володільців у взаємному заподіянні шкоди - жоден з них не має права на відшкодування.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Так, постановою Апеляційного суду Харківської області від 08.11.2016 року, встановлено, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад порушення п. 16.5 ПДР України, а в протоколі відносно ОСОБА_2 зазначено, що він лише порушив вказаний пункт ПДР України, тому в даному випадку відсутня вина ОСОБА_2, а посилання представника позивача, що ОСОБА_2 порушив інші пункти ПДР є необгрунтованими, оскільки які саме пункти ПДР порушив ОСОБА_2 позивач не вказує. Позивачем не обгрунтовано порушення ОСОБА_2 ПДР України, які б знаходились в причинному зв'язку з ДТП. Клопотань про призначення по даній справі судової авто-технічної експертизи з метою встановлення в діях водіїв (учасників ДТП) невідповідностей ПДР України в момент ДТП, які знаходились в причинному зв'язку з настанням ДТП не заявлялись. Крім того, представник позивача вважає, що інших експертних досліджень проводити не потрібно, тому що в діях водія ОСОБА_2 є порушення інших пунктів ПДР.

Також позивачем не надано доказів щодо підстав для відшкодування шкоди відповідачу за договірним зобов'язанням , що не позбавляє позивача звернутись з самостійним позовом до третьої особи з вимогою про відшкодуванням шкоди за загальним правилом ст. 1166 ЦК України, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 58, 60, 88, 209, 212, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», третя особа - ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Головуючий -