АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5788/17 Головуючий 1 інст. Дідовець В.А.
Справа № 2-2973/10 Доповідач Котелевець А.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Піддубного Р.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові виділені матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та неустойки за договором позики за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 березня 2010 року,

у с т а н о в и в :

В 2010 році ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути на її користь суму заборгованості за Договором позики в розмірі 400000 грн. і суму неустойки за кожен день прострочки в розмірі 1095000 грн.

В заяві про забезпечення позову позивач просила накласти арешт на майно, що належить відповідачу.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 березня 2010 року накладено арешт на житловий будинок № 33 з надвірними будівлями та спорудами по вулиці Виноградна в сел. Бабаї Харківського району Харківської області, що належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 серпня 2008 року, виданого згідно з рішенням Виконкому Бабаївської селищної ради.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та в задоволенні заяви про забезпечення заходів позову відмовити. Зокрема зазначає, що 10 травня 2017 року житловий будинок № 33 з надвірними будівлями та спорудами по вулиці Виноградна в сел. Бабаї Харківського району Харківської області був придбаний нею на електронних торгах, тому ухвала суду першої інстанції про накладення арешту порушує її майнові права як переможця електронних торгів.

ОСОБА_4 представник ОСОБА_5 в запереченнях на апеляційну скаргу просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_2 ухвалу суду першої інстанції не оскаржив, письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Частиною 3 статті 151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого частиною 4 статті 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Матеріали справи свідчать, що позов задля забезпечення якого накладено арешт, стосується стягнення заборгованості за Договором позики, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

ОСОБА_3 не є стороною у вказаному договорі, права власності на арештоване майно на момент постановлення оскаржуваної ухвали вона не мала.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 посилається на те, що накладення арешту на житловий будинок № 33 з надвірними будівлями та спорудами по вулиці Виноградна в сел. Бабаї Харківського району Харківської області, порушує її права, як власника, оскільки вказане майно було придбане нею 10 травня 2017 року на електронних торгах.

Судова колегія вважає, що такі доводи не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 321, статті 391 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В пункті 4 Постанови пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» розяснено, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року в справі № 6-26цс13, яка відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Також, частиною 1 статті 59 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404 - VIII «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Ухвала Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 березня 2010 року є законною, постановлена з додержанням вимог закону, підстав для її скасування немає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

ОСОБА_3, яка вважає що арештом майна порушено її право власника, не позбавлена права на звернення до суду з відповідним позовом про звільнення спірного майна з під-арешту з підстав, передбачених частиною 1 статті 59 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404 - VIII «Про виконавче провадження».

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст. 313, п. 4 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Р.М. Піддубний

ОСОБА_6