Справа № 182/4114/16-ц
Провадження № 2/0182/619/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.04.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Скоробогатова А.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом.

В обгрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини.

30 квітня 2015 року помер її батько ОСОБА_3, який до дня смерті мешкав в Нікопольському районі в с.Покровське по вул.Дзержинського (після перейменування - Сагайдачного), 2. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок № 2 по вул.Дзержинського в с.Покровське (літ.„А), загальною площею 59,6 кв.м., житловою площею - 33,0 кв.м.; літня кухня (літ.„Б); сарай (літ.„В); сарай (літ.„В1); підвал (літ.„Г); гараж (літ.„Д); вбиральня (лт.„Е); сарай (літ.„Ж); спорудження № 1-6,1. На випадок своєї смерті батько спадковим майном не розпорядився, заповітів не склав. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є вона (дівоче прізвище ОСОБА_3, в звязку з реєстрацією шлюбу 28.05.1978 року присвоєно прізвище чоловіка ОСОБА_4) та її мати (дружина покійного) ОСОБА_2. Шлюб між батьками зареєстровано 12.02.1957 року. Її мати - відповідачка по справі - проживає та зареєстрована в спадковому будинку по вул.Дзержинського, 2 в с.Покровське Нікопольського району. Але вона не бажає спадщину приймати, з заявою про її прийняття до нотаріальної контори не зверталася та не заперечує проти визнання права власності на спадщину за нею. Інших спадкоємців немає. Вона як донька померлого є спадкоємицею першої черги спадкоємців за законом. Їх родинні відносини з померлим підтверджуються її свідоцтвом про народження, свідоцтвом про укладення шлюбу між нею та ОСОБА_4, після якого вона взяла прізвище „Кожанова. Для отримання свідоцтва про право власності за законом на майно, вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.02.2016 року № 2035/02-31 державним нотаріусом Першої Нікопольської нотаріальної контори у видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки нею наданий документ, який підтверджує право власності спадкодавця на житловий будинок за адресою: Нікопольський район, с.Покровське, вул.Дзержинського, 2, а саме - договір купівлі - продажу, посвідчений Покровською сільською радою 19 травня 1988 року за реєстром № 124, але не зареєстрований у Нікопольському МБТІ. Також цей договір не підписаний особою, яка посвідчувала цей договір. Дійсно, відповідно до договору від 19.05.1988 року, її батько купив будинок № 2 по вул.Дзержинського в с.Покровське Нікопольського району у попереднього власника - ОСОБА_5 Вищезазначений договір зареєстровано в реєстрі за № 124 та підписано сторонами. Вважаючи, що батько є вже власником на підставі договору, будинок зареєстровано ним в органах МБТІ не було. Відповідно до відповіді КП „Нікопольське МБТІ, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 2 по вул.Дзержинського в с.Покровське Нікопольського району Дніпропетровської області не зареєстроване. Сарай „В1, сарай „Ж- збудовані до 05.08.1992 року, що, згідно інструкції „Про порядок проведення технічної інвентарізації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 зі змінами та доповненнями, не є самочинним будівництвом. Проте, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Оскільки батько не оформляв документи на належне йому нерухоме майно та не реєстрував його в органах БТІ, вона як спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, а тому вважає, що це право має бути визнано в судовому порядку, відповідно до ст.16 ЦК України. Відповідно до довідки виконкому Покровської сільської ради, за адресою: Дзержинського, 2 в с.Покровське проживав померлий ОСОБА_3 зі своєю дружиною. Отже, батько законно володів спадковим будинком. Технічний паспорт на житловий будинок по вул.Дзержинського в с.Покровське також складений на імя батька, що не викликає сумніву в законності володіння будинком. Крім того, на час придбання його батьком будинку, діяли норми Цивільного кодексу УРСР, відповідно до якого має встановлюватися правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до положень ст.100 та 101 ЦК УРСР, в редакції, яка діяла на час придбання будинку, в особистій власності громадян міг бути, зокрема, жилий будинок. В особистій власності громадянина міг бути один жилий будинок (або частина його). При цьому, глава 10 цього Кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Та, навпаки, статтею 128 ЦК УРСР визначався момент виникнення права власності у набувача майна за договором з моменту передачі речі. Отже, право приватної власності ОСОБА_3 на будинок № 2 з надвірними будівлями по вул.Дзержинського в с.Покровське виникло з моменту посвідчення договору купівлі-продажу. В листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 „Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування (п.3.1) зазначено, що, відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно, відповідно до закону, підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов, якщо реєстрація прав була проведена, відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. А, отже, житловий будинок № 2 по вул.Дзержинського в с.Покровське входить до складу спадщини після його смерті, відповідно до ст.1218 ЦК України. Враховуючи той факт, що її батько безперешкодно володів спадковим майном, його право володіння ніким не оспорюється, господарські побудови - сарай „В1, сарай „Ж- збудовані до 05.08.1992 року та не є самочинним будівництвом, а також те, що технічна інвентаризація спірного будинку проводилася Нікопольським МБТІ, за результатами якої на імя її батька був складений технічний паспорт, те, що вона є єдиним спадкоємцем спірного майна першої черги за законом, відповідач не бажає приймати спадщину, але через незалежні від неї причини не може отримати документи на право власності на спадщину, вимушена звернутися з цим позовом до суду.

В судове засідання сторони не прибули, позивачка надала до суду заяву, в якій просить справу розглянути в свою відсутність, позов підтримала і на задоволенні позову наполягала.

Відповідачка в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позову не заперечувала.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно зі ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як встановлено в судовому засіданні, 30 квітня 2015 року помер батько позивачки ОСОБА_3 (а.с.10), який до дня смерті мешкав в Нікопольському районі в с.Покровське по вул.Дзержинського (після перейменування - Сагайдачного), 2 (а.с.18). Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок № 2 по вул.Дзержинського в с.Покровське (літ.„А), загальною площею 59,6 кв.м., житловою площею - 33,0 кв.м.; літня кухня (літ.„Б); сарай (літ.„В); сарай (літ.„В1); підвал (літ.„Г); гараж (літ.„Д); вбиральня (лт.„Е); сарай (літ.„Ж); спорудження № 1-6,1 (а.с.19-22) та державний акт на право приватної власності на землю, площею 2, 460 га., від 03.03.2003 року № 003217 серї І-ДП, виданий на підставі розпорядження голови райдержадміністрації № 209-р від 30.05.2002 року. На випадок своєї смерті спадкодавець склав заповіт, згідно якого державний акт на право приватної власності на землю, площею 2, 460 га., від 03.03.2003 року № 003217 серї І-ДП, виданий на підставі розпорядження голови райдержадміністрації № 209-р від 30.05.2002 року заповідав своєму синові ОСОБА_6 (а.с.69). Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є сторони по справі та ОСОБА_7, який надав до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на користь позивачки (а.с.68). Відповідачка по справі - проживає та зареєстрована в спадковому будинку по вул.Дзержинського, 2 в с.Покровське Нікопольського району (а.с.18). Але спадщину приймати не бажає, також надала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на користь позивачки (а.с.67). Позивачка для отримання свідоцтва про право власності за законом звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька (а.с.66). Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.02.2016 року № 2035/02-31 державним нотаріусом Першої Нікопольської нотаріальної контори у видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки нею наданий документ, який підтверджує право власності спадкодавця на житловий будинок (а.с.9). Спадковий житловий будинок за адресою: Нікопольський район, с.Покровське, вул.Дзержинського, 2, належить спадкодавцеві на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Покровською сільською радою 19 травня 1988 року за реєстром № 124 (а.с.14-15), але не зареєстрований у Нікопольському МБТІ. Відповідно до відповіді КП „Нікопольське МБТІ, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 2 по вул.Дзержинського в с.Покровське Нікопольського району Дніпропетровської області не зареєстроване (а.с.16). Сарай „В1, сарай „Ж- збудовані до 05.08.1992 року, тому не є самочинним будівництвом (а.с.16). Оскільки спадкодавець не оформляв документи на належне йому нерухоме майно та не реєстрував його в органах БТІ, позивачка як спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до довідки виконкому Покровської сільської ради, за адресою: Дзержинського, 2 в с.Покровське проживав померлий ОСОБА_3 зі своєю дружиною (а.с.18). Технічний паспорт на житловий будинок по вул.Дзержинського в с.Покровське також складений на імя спадкодавця (а.с.19-22). Отже, право приватної власності ОСОБА_3 на будинок № 2 з надвірними будівлями по вул.Дзержинського в с.Покровське виникло з моменту посвідчення договору купівлі-продажу. А, отже, житловий будинок № 2 по вул.Дзержинського в с.Покровське входить до складу спадщини після смерті спадкодавця.

Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі і визнати за позивачкою право власності на спадщину після смерті її батька.

Враховуючи викладене та керуючись ст.3-10, 30, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_8 право власності на житловий будинок № 2 по вул.Дзержинського (Сагайдачного) в с.Покровське (літ.„А), загальною площею 59,6 кв.м., житловою площею - 33,0 кв.м.; літню кухню (літ.„Б), сарай (літ.„В), сарай (літ.„В1), підвал (літ.„Г), гараж (літ.„Д), вбиральня (літ.„Е), сарай (літ.„Ж), спорудження № 1-6,1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 30.04.2015 року.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_9