Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

13 квітня 2017 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі :

судді Скиба М.М.,

за участю секретаря Панаслюк Є.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Торецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила наступне.

У серпні 2004 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. 08.12.2005 року у них народився син ОСОБА_5, який в теперішній час проживає разом з нею та на нього стягуються аліменти. Дитина є інвалідом дитинства.

30.11.2006 року вони придбали жилий будинок, який розташований за адресою : Донецька область, м. Дзержинськ, с. Неліпівка, вул. Радянська, 34. Будинок був зареєстрований на імя відповідача. Вартість будинку складає 29019 грн. Відповідач проживає в теперішній час у своїх батьків, в житлі не потребує.

15.02.2013 року вони придбали автомобіль марки ЗАЗ-VIDA вартістю 86889 грн. Автомобіль був також зареєстрований на імя відповідача.

Вважає, що вона має право на 1/2 частку спільно нажитого майна подружжя.

12.05.2014 року шлюб між нею та відповідачем був розірваний.

В теперішній час відповідач користується автомобілем, спільне користування якого є неможливим.

Оскільки відповідач заперечує її право на 1/2 частку спільного майна подружжя, вона вимушена була звернутися до суду з заявою про поділ майна.

У звязку з тим, що жилий будинок необхідний їй та дитині для проживання, а спільне користування жилим будинком неможливе, вважає, що спільне майно необхідно поділити наступним чином : визнати право власності на спірний будинок за нею, а відповідачу залишити в праві власності автомобіль, та стягнути з нього різницю в вартості спільного майна на її користь 28935 грн.

ОСОБА_1 просить поділити спільне майно подружжя, автомобіль вартістю 86889 грн. залишити в користуванні відповідача, припинити право власності ОСОБА_4 на жилий будинок, який розташований за адресою : м. Торецьк, с. Неліпівка, вул. Радянська, 34, визнати за нею право власності на вказаний будинок, стягнути з ОСОБА_4 на її користь 28935 грн. різницю вартості спільного майна подружжя.

Згодом позивач уточнила позовні вимоги, просила визнати за нею право власності на 1/2 частку спільно нажитого жилого будинку, та врахувати вартість автомобіля вартістю 86889 грн. і стягнути з відповідача на її користь 1/2 частку його вартості в сумі 43444 грн., та судові витрати.

В судовому засіданні позивачка та її представник наполягали на задоволенні позову.

Представник відповідача в суді проти позову заперечував частково, не заперечує проти поділу спірного будинку по 1/2 частці між сторонами, проти позовних вимог щодо стягнення на користь позивачки 1/2 частини вартості автомобіля заперечує, посилаючись на те, що вказаного автомобіля у нього немає.

Свідок ОСОБА_6 в суді пояснив, що йому як експерту було доручено за ухвалою суду провести авто товарознавчу експертизу дійсної вартості автомобіля ЗАЗ-VIDA. Для оцінки транспортний засіб не був наданий, тому експертиза (оцінка) транспортного засобу не була проведена. Десь у вересні 2014 року він придбав автомобіль у відповідача ОСОБА_4 Автомобіль був у розбитому стані. Переоформив він цей автомобіль пізніше, оскільки, як він памятає, на автомобіль був кредит, і доки не прийшли гарантійні листи, він не міг оформити автомобіль на себе. Автомобіль був придбаний ним за договором купівлі-продажу, за часом до отримання ним ухвали про проведення авто товарознавчої експертизи. Саме за яку вартість він придбав автомобіль він не памятає, документи про оцінку на той час автомобіля знаходяться в МРЕО. Як він памятає, вартість автомобіля на час покупки складала десь 20 % від її первісної вартості. На час проведення експертизи за ухвалою суду, автомобіль був вже у його власності і був вже у процесі ремонту.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідка ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Судом встановлено, що 07.09.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали шлюб, рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 12.05.2014 року шлюб між ними був розірваний . (а.с. 18).

Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яки є інвалідом дитинства. (а.с. 9-11).

Згідно договору купівлі-продажу будинку від 30.11.2006 року, ОСОБА_4 придбав жилий будинок № 34 по вулиці Радянська в с. Неліпівка в місті Дзержинську Донецької області. (а.с. 14,15).

Враховуючи, що спірне нерухоме майно, придбано сторонами під час шлюбу, частки, визначені позивачкою є рівними - по 1/2 , сторонами в суді не оспорюються, суд вважає за можливе в цій частині позов задовольнити.

Що стосується вимоги позивача щодо стягнення на користь позивачки з відповідача 1/2 частки вартості автомобіля, а саме 43444 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у пунктах 22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 24.11.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя було призначено авто товарознавчу експертизу щодо визначення дійсної вартості автомобіля марки ЗАЗ-VIDA.

Як пояснив в судовому засіданні експерт ОСОБА_6, який був допитаний в суді в якості свідка, йому дійсно була направлена на виконання вказана експертиза, але вона не була проведена через непредставлення відповідачем ОСОБА_4 транспортного засобу для оцінки.

Також судом встановлено, що відповідно інформації в.о. директора регіонального сервісного центр МВС у Донецькій області від 14.12.2015 року, відповідно до інформації наявних баз даних, станом на 11.11.2015 року транспортний засіб ЗАЗ-VIDA, 2012 року випуску, сірого кольору, двигуна № F15S34285591, свідоцтво про реєстрацію СХХ-429695 від 24.09.2014 року, зареєстрований за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 96).

Позивачка в розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України не надала належних доказів щодо наявності у відповідача спірного майна - автомобіля, його дійсної вартості на час розгляду справи.

З огляду на викладене, суд вважає в цій частині позову слід відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати право власності на 1/2 частину жилого будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м. Торецьк, с. Неліпівка, вул. Українська ( попередня назва вул. Радянська), буд. 34 за ОСОБА_1.

Визнати право власності на 1/2 частину жилого будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м. Торецьк, с. Неліпівка, вул. Українська ( попередня назва вул. Радянська), буд. 34 за ОСОБА_4.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :