Справа № 136/868/17 Провадження № 22-ц/772/2840/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39 Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медвецького С.К.,

суддів: Оніщука В.В., Сала Т.Б.,

з участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 6 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування,

встановила:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 25 грудня 2015 року помер її батько ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина. Спадкоємцями першої черги є вона та донька померлого - ОСОБА_2

Позивач зазначила, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 як така, що постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого для прийняття спадщини не заявила про відмову від неї.

Відповідач ОСОБА_2 також прийняла спадщину після смерті їхнього батька, подавши у визначений законом строк до нотаріальної контори відповідну заяву.

Позивач указала, що протягом п?яти останніх років до смерті їхній батько тяжко хворів, перебував у безпорадному стані та потребував у зв?язку з цим стороннього догляду. Догляд за батьком, забезпечення його ліками, продуктами харчування та його побутове обслуговування здійснювала лише вона.

Посилаючись на те, що відповідач ухилялася від виконання обов?язку щодо утримання спадкодавця, який потребував допомоги, не піклувалася про нього та не надавала йому допомогу, хоча мала таку можливість, позивач просила суд усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 6 жовтня 2017 року позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 25 грудня 2015 року.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалене у справі судове рішення скасувати й ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали.

Представник позивача ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з?явилася, хоча про час та місце судового розгляду була повідомдена належним чином, тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України це не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вважав встановленим, що відповідач ухилялася від виконання свого обов?язку щодо утримання спадкодавця, який через похилий вік та тяжкі хвороби перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги.

Однак, погодитись з такими висновками суду не можна.

Установлено, що 25 грудня 2015 року помер ОСОБА_4 (а.с. 12).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Оскільки заповіт на спадкове майно ОСОБА_4 не складав, то спадкування після його смерті здійснюється за законом.

Згідно з положеннями ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними.

Стаття 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_3 є донькою померлого ОСОБА_4 (а.с. 6).

Згідно із ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2017 року встновлено юридичний факт, що ОСОБА_4, який помер 25 грудня 2015 року був батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16).

Відтак, сторони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 та звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (а.с 30, 31).

Так, відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, підлягало з'ясуванню судом і питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_4, який помер 25.12.2015 року, протягом 2012-2015 років звертався до медичних закладів з приводу наявних захворювань, отримував постійне амбулаторне лікування, на стаціонарному лікуванні не перебував (а.с. 66-73).

У матеріалах справи відсутні докази перебування спадкодавця у стані, коли він не міг самостійно забезпечувати умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, так само як і докази ухилення відповідача від надання такої допомоги.

Згідно з довідками, виданими Іллінецьким об?єднаним УПФУ у Вінницькій області та ТОВ «Липовецьке» ОСОБА_4 отримував пенсію та мав у власності земельну ділянку, за надання в оренду якої отримував плату, а розмір його доходів значно перевищував доходи відповідача.

Крім того, з показань свідків не вбачається перебування ОСОБА_4 у безпорадному стані та потреби у зв?язку з цим у допомозі відповідача, як і не підтверджується факт ухилення останньої від надання допомоги спадкодавцеві.

Усупереч вимогам ст. ст. 213-215 ЦПК України суд указаних обставин не встановив і не зазначив у рішенні про доведеність фактів безпорадного стану спадкодавця, його потреби в отриманні допомоги від відповідача за умови надання йому за висновком суду допомоги донькою, яка проживала з ним, та ухилення відповідача від надання допомоги батьку, ураховуючи, що за змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК України лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

З урахуванням вищенаведеного та положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України, беручи до уваги відсутність у матеріалах справи будь - яких доказів того, що спадкодавець перебував у безпорадному стані та потребував у зв?язку з цим допомоги, звертався до відповідача по допомогу, а відповідач ухилялася від виконання обов?язку щодо утримання спадкодавця, хоча мала можливість таку допомогу надавати, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задовленні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 6 жовтня 2017 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Підпис С.К. Медвецький

Судді: Підпис В.В. Оніщук

ОСОБА_7 Сало

Згідно з оригіналом

Головуючий С.К. Медвецький