г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1207/16-ц
Номер провадження 2/213/94/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2017 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Соловйової Л.Я.,

при секретарі Ємельянцевій Т.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Інгулецького районного суду у м. Кривому Розі цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення невиплаченої заробітної плати у вигляді одноразової допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки виплати одноразової допомоги під час звільнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до Приватногоакціонерного товариства ««Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПРАТ «ІНГЗК»), який в подальшому неодноразово уточнював. Згідно уточненої позовної заяви від 29.11.2017 року (а.с.249-250) позивач просить стягнути з відповідача невиплачену на день звільнення заробітну плату у вигляді одноразової допомоги при звільненні в розмірі 3155 грн. 60 коп. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб; середнього заробітку за час затримки виплати одноразової допомоги під час звільнення в розмірі 61676 грн 80 коп. за період з 22.10.2011 року по 30.06.2013 року без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначив, що з 16.11.1996 року по 21.10.2011 року він працював на підприємстві відповідача. Був звільнений 21.11.2011 року за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до п. 6.1. Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки, відповідач зобов»язаний був виплатити позивачу при його звільненні у зв»язку з виходом на пенсію одноразову допомогу в розмірі середньої заробітної плати у зв»язку з тим, що він пропрацював на одному і тому ж підприємстві більше ніж 7 років 6 місяців.

Згідно п.1.11 Галузевої угоди, вона набирає чинності з дня її підписання сторонами і діє до укладання нової угоди. Зі сторони власників підписав зазначену Галузеву угоду Генеральний директор ТОВ «МЕТІНВЕСТ ХОЛДІНГ» ОСОБА_4 представник ТОВ «МЕТІНВЕСТ ХОЛДІНГ», до складу якого відноситься і відповідач. Дія вказаної Галузевої угоди на 2011-2012 роки розповсюджується на ПРАТ «ІНГЗК».

Виконання положень Галузевої угоди є обовязковим для підприємств гірничо-металургійного комплексу, в тому числі і для відповідача. Норми і положення галузевої угоди є обовязковими для застосування як мінімальні гарантії при укладенні колективних договорів. Середньомісячна заробітна плата позивача перед звільненням становила 3155,60 грн.. Крім того, у звязку з тим, що підприємством при звільненні не виплачено позивачу одноразову вихідну допомогу при звільненні просить стягнути з підприємства також середній заробіток за час затримки за період з 22.10.2011 року по 30.06.2013 року у розмірі 61676,80 грн. (середньоденна заробітна плата 147,20 грн. х 419 робочих днів затримки розрахунку).

Позивач у судове засідання не явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно. Про причини неявки не повідомив.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні 24.11.2017 року суду пояснив, що положення Галузевої угоди поширюється на відповідача, а тому відповідач при звільненні позивача мав виплатити йому одноразову вихідну допомогу. У зв»язку з тим, що така допомога виплачена не була, позивачем було нараховано середній заробіток за час затримки за період з 22.10.2011 року по 30.06.2013 року.

У подальшому у судове засідання призначене на 29.11.2017 року від позивача та його представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримують в обсязі, викладеному в уточненій позовній заяві від 29.11.2017 року. Судом ухвалено про закінчення розгляду справи без участі позивача та його представника.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, надала заперечення на позов та підтримала їх у судовому засіданні 24.11.2017 року, з яких слідує, що ОСОБА_3 був звільнений з ПАТ «ІнГЗК» (назва підприємства на той час), у віці 51 рік - 21.10.2011 року за власним бажанням в зв»язку з виходом на пенсію, згідно статті 38 КЗпП України, на підставі наказу № 660. У відповідності до ст. 116 КЗпП України в день звільнення позивач отримав від відповідача виплату всіх належних йому сум. З вимогами позивача не погоджується в зв»язку з тим, що відповідач в своїй роботі керувався Колективним договором, який укладається у відповідності до Закону України «Про колективні договори і угоди» з метою регулювання виробничих, трудових та соціально-економічних відносин, узгодження інтересів найманих працівників і власників та уповноважених ними органів. На момент звільнення позивача діяв Колективний договір на 2010-2011 роки, укладений між Генеральним директором та первинною організацією профспілки трудящих металургійної та гірничо-видобувної промисловості ВАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (назва підприємства на той час). Згідно пункту 7.13 даного Колективного договору - одноразова матеріальна допомога виплачується працівникам товариства, які досягли пенсійного віку (жінки 55 років, чоловіки 60 років) при виході на пенсію за власним бажанням в розмірі, залежно від стажу роботи на комбінаті, а саме: 7,5 років до 15 років в розмірі середньомісячної заробітної плати. Відповідно до трудової книжки позивача його безперервний стаж роботи у відповідача на момент звільнення становив 14 років, але звільнення відбулось до досягнення позивачем пенсійного віку. Основним доказом позивач вказує Галузеву угоду гірничо-металургійного комплексу на 2011-2012 роки, згідно п. 6.1 якої, на думку позивача, відповідач повинен був виплатити йому вихідну допомогу.

Згідно доданої до матеріалів справи Галузевої угоди, відповідач не є стороною угоди і, відповідно, її підписантом. Галузева угода не була підписана генеральним директором від імені товариства, яке є відокремленою юридичною особою. Згідно п. 1.6 діючого Статуту відповідача - Товариство з моменту його державної реєстрації є юридичною особою, створеною за законодавством України, має відокремлене майно, самостійний баланс, розрахункові та інші рахунки в банківських установах. Згідно п. 17.2 діючого Статуту від імені Товариства діє Генеральний директор Товариства, який представляє його інтереси перед юридичними та фізичними особами, державою, державними та громадськими установами, вчиняє від імені Товариства правочини та інші юридично значимі дії. Відповідач є відокремленою юридичною особою, і від його імені виступає саме Генеральний директор відповідача. Думка позивача стосовно входження ПРАТ «ІНГЗК» до складу ТОВ «МЕТІНВЕСТ ХОЛДІНГ» є помилковою та не відповідає дійсності. Таким чином, вимоги позивача стосовно того, що він мав право при звільненні на вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати, на думку представника відповідача, є безпідставними і необгрунтованими.

Стосовно вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з посиланням саме на відсутність обмеження будь- яким строком для стягнення, представник відповідача пояснила, що у позивача взагалі відсутнє право на отримання вихідної допомоги і, відповідно, така допомога при звільненні йому не нараховувалась. Всі виплати, що належали позивачу при звільненні від підприємства, були нараховані і виплачені в день звільнення, як і передбачено статтею 116 КЗпП України. Одноразова вихідна допомога не є заробітною платою в розумінні Закону України «Про оплату праці» та Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України № 5 від 13.01.2004 року. Відповідно до пункту 3.6 Інструкції одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію, згідно з діючим законодавством та колективними договорами, відноситься до інших виплат, що не належать до фонду оплати праці. Таким чином, на думку представника відповідача, вихідна допомога при звільненні на пенсію відноситься до інших виплат, які не входять до фонду оплати праці, і, відповідно, не відноситься до заробітної плати, позивач не може вимагати стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати зарплати. До того ж, представник відповідача вважає, що до даних спірних правовідносин судом повинен бути застосований тримісячний строк на звернення до суду, який, на думку відповідача, був пропущений без поважної причини. Тим більше, що в позовній заяві не вказані поважні причини пропуску цього строку з посиланнями на відповідні докази. У задоволенні позову просить відмовити.

В подальшому, в судове засідання призначене на 29.11.2017 року представник відповідача не явився, про дату та час розгляду справи повідомлені своєчасно. Надали заяву про розгляд справи без участі представника ПРАТ «ІНГЗК».

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини.

16 листопада 1996 року ОСОБА_3 прийнятий по переведенню в шахтобудівельне управління підземним проходчиком 4 розряду на підприємство відповідача; 01.11.2001 року шахтобудівельне управління перейменовано в шахтобудівельний цех; 01.05.2004 року переведений в шахтобудівельному цеху кріпильником підземним 4 розряду підземної дільниці №3 гірничокапітальних робіт; 03.07.2006 року переведений на дробильну фабрику кріпильником підземним 4 розряду на підземній дільниці №3 гірничокапітальних робіт; 02.08.2006 року переведений на дробильну фабрику машиністом конвеєра по 3 розряду на основну виробничу дільницю №1; 20.08.2010 року переведений на дробильній фабриці машиністом конвеєра 4 розряду основної виробничої дільниці №1; 21.10.2011 року звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а. с. 8-11). Виходячи із записів трудової книжки позивача, його стаж роботи на підприємстві відповідача становив 14 років 11 місяців 5 днів.

Згідно п.1.9 Колективного договору, укладеного між Генеральним директором та первинною організацією профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Відкритого акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на 2010-2011 роки передбачено, що сторони зобов»язуються керуватися чинним законодавством, Генеральною та Галузевою угодами, статутом Товариства, колективним договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с.147-149).

Пунктом 7.13 вказаного Колективного договору передбачено, що підприємство виплачує працівникам товариства, які досягли пенсійного віку (жінки 55 років, чоловіки 60 років) при виході на пенсію за власним бажанням одноразову допомогу в розмірі, залежно від стажу роботи на комбінаті, а саме: від 7,5 років до 15 років - середньомісячну заробітну плату (а.с.63 (на звороті) - 64, 127-129).

28.07.2011 року в Міністерстві праці та соціальної політики України була зареєстрована Галузева угода гірничо-металургійного комплексу на 2011 2012 роки, яка укладена між власниками (роботодавцями) підприємств, установ, організацій галузі, їх уповноваженими представниками, Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України, господарськими об»єднаннями з однієї сторони (далі сторона власників) та Профспілкою трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України в особі її Центрального комітету (далі сторона профспілки). відповідно до п.1.11. угода набирає чинності з дня підписання і діє до укладення нової угоди.

Від сторони власників угоду підписано Першим заступником Міністра промислової політики України, Головою Фонду держмайна, Генеральним директором асоціації «Укркокс», Генеральним директором об»єднання «Укртрубопром», Генеральним директором ТОВ «ОСОБА_5 Холдинг», Головою ради директорів Української асоціації виробників феросплавів» Директором по персоналу і соціальних питань українських підприємств компанії «Євраз», Директором по персоналу ТОВ «Інтерпайп Менеджмент», Головою правління ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», Генеральним директором асоціації «Укрвогнетрив» (а.с.232-233).

Відповідно до п. 1.4. Галузевої угоди - угода діє безпосередньо і поширюється на всіх працівників, які уклали трудові договори з підприємствами гірничо-металургійного комплексу України, незалежно від форм власності і господарювання, а також у частині, обумовленій окремими пунктами, - на осіб, що потребують особливої соціальної підтримки згідно з п. 6.13.

Пунктом 1.7. Галузевої угоди передбачено, що Норми та положення угоди є обов»язковими для підприємств, на які вони поширюються та сторін, що її уклали.

Пунктом 6.1 розділу 6 «Соціальний захист та задоволення духовних потреб» Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки, яка була чинною на день звільнення позивача, передбачено, що сторона власника зобов'язується виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі роботи від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати (а. с. 233).

Відповідно до довідок про заробітну плату ОСОБА_3 в серпні 2011 року було нараховано до виплати 1737,51 грн., у вересні 2011 року 495,10 грн., у жовтні 2011 року нараховано до виплати 1191,99 грн.. Одноразова матеріальна допомога не виплачувалась. (а.с.16 (зворотний бік аркуша)-17).

Згідно довідок ПРАТ «ІНГЗК» позивачем ОСОБА_3 в серпні 2011 році відпрацьовано 7 днів, у вересні 2011 року 1 день (а.с.145). За серпень 2011 року позивачем відпрацьовано 56 годин, сума зарплати, що входить до розрахунку складає 1025,69 грн.; за вересень 2011 року відпрацьовано 8 годин сума заробітку, що входить до розрахунку 151,97 грн. Середньогодинна тарифна ставка склала 18,40 грн., середньоденна (18,40 * 8 год) =147,20 грн., середньомісячна заробітна плата склала 3155,60 грн. (а.с.146).

Згідно листів Мінпраці та соціальної політики України про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2011, 2012 та 2013 роки слідує, що кількість робочих днів за листопад 2011 року становить 22 дні; за грудень 2011 року -22 дні; за повний 2012 рік - 251 день; за період з 01.01.2013 року по 30.06.2013 року включно 120 робочих днів (а.с.252-253).

Відповідачем подана заява про застосування строків на звернення до суду, передбачених статтею 233 КЗпП України, в якій останні просять застосувати строк на звернення до суду відповідно до ст. 233 КЗпП України до позовних вимог ОСОБА_3 (а.с. 116-117).

Сторонами не оспорюється та визнається той факт, що Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», що в свою чергу є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (а.с. 140-143).

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що регулюються ст.ст. 97, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 2 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи. Угода укладається на національному, галузевому, територіальному рівнях на двосторонній або тристоронній основі: на національному рівні - генеральна угода; на галузевому рівні - галузеві (міжгалузеві) угоди; на територіальному рівні - територіальні угоди.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що сторонами колективних угод є сторони соціального діалогу, склад яких визначається відповідно до законодавства про соціальний діалог.

Відповідно до приписів частин 1, 5, 8 статті 4 Закону України «Про колективні договори і угоди» право на ведення переговорів і укладення колективних договорів, угод надається сторонам соціального діалогу, склад яких визначається відповідно до законодавства про соціальний діалог. За наявності на національному, галузевому, територіальному рівнях кількох репрезентативних відповідно до законодавства України про соціальний діалог суб'єктів профспілкової сторони та сторони роботодавців для ведення переговорів і укладення угоди відповідного рівня вони повинні сформувати спільний представницький орган. Спільний представницький орган сторони профспілок, роботодавців може вести переговори та укладати колективні угоди відповідного рівня за дорученням його членів, які є репрезентативними відповідно до законодавства України про соціальний діалог.

Положеннями ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Статтею 9 цього ж Закону передбачено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про організації роботодавців, їх обєднання, права і гарантії їх діяльності» організації роботодавців, їх об'єднання відповідно до законодавства беруть участь у веденні переговорів з укладення колективних договорів і угод та у межах своїх повноважень укладають колективні договори і угоди, здійснюють контроль та забезпечують їх виконання.

Як вбачається із змісту п.1.19 Колективного договору відповідача, який було укладено на 2010-2011 роки та діяв на момент звільнення позивача з товариства-відповідача - сторони зобов»язуються керуватися чинним законодавством, Генеральною та Галузевою угодами.

Встановлено, що одним із підписантів Галузевої угоди на 2011-2012 роки від сторони власників був Генеральний директор ТОВ «ОСОБА_5 Холдинг» ОСОБА_4.

ПРАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» входить до складу Гірничовидобувного дивізіону ОСОБА_5, (така інформація міститься на офіційному сайті //ingok.metinvestholding.com/ua і є загальновідомою), а тому в порядку ч.2 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Отже, дія зазначеної Галузевої угоди розповсюджується на ПРАТ «ІНГЗК», оскільки її підписано уповноваженим представником та відповідно підлягає застосуванню до врегулювання спірних правовідносин. Тому суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що ПРАТ «ІНГЗК» не входить до складу ТОВ «ОСОБА_5 Холдінг» та відповідно не є підписантом Галузевої угоди, і те, що позивач не мав права на вихідну допомогу при звільненні з підприємства-відповідача в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Суд не може погодитися з твердженням позивача та представника позивача, викладеними в уточненій позовній заяві стосовно того, що обставини щодо входження ПРАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» до складу Гірничовидобувного дивізіону ОСОБА_5 були встановлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.11.2017 року у справі №213/3533/15-ц, оскільки належної копії вказаного рішення суду надано не було, клопотання про витребування такого доказу сторона позивача не заявляла.

Відповідно до ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у системному зв'язку із положеннями ст. ст.1,12 Закону України «Про оплату праці», у якому Конституційний Суд України дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить,тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема і за час простою, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1395цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У звязку з чим, строки позовної давності на дані правовідносини не застосовуються.

Оскільки встановлено, що позивач на момент виходу на пенсію за власним бажанням станом на 21.10.2011 року мав повних 14 років стажу роботи на підприємстві відповідача, суд приходить до висновку, що на ОСОБА_3 розповсюджується дія п. 6.1. Галузевої угоди та йому при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, зі змінами та доповненнями (далі Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

ОСОБА_3 звільнений 21 жовтня 2011 року.

Згідно довідки ПРАТ «ІНГЗК» від 01.12.2016 року середньогодинна тарифна ставка в розрахунку за серпень, вересень 2011 року ОСОБА_3 становила 18,40 грн. ( а.с.146). Виходячи з даної довідки, середньоденна заробітна плата позивача становила 147,20 грн. при 8 годинному робочому дні; середньомісячна заробітна плата становила 3155,60 грн.

За таких обставин, розмір вихідної допомоги, яка мала були виплачена ОСОБА_6 у зв»язку із виходом на пенсію за власним бажанням, мала б становити 3155 грн. 60 коп.

Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню невиплачена одноразова допомога при звільненні у розмірі середнього заробітку 3155,60 грн., яка у порушення умов Галузевої Угоди не була йому виплачена при звільненні 21 жовтня 2011 року.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до приписів ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

З аналізу наведених норм матеріального права слідує, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Оскільки при звільненні позивача ОСОБА_3 21.10.2011 року, йому не були виплачені всі належні суми у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, а повного розрахунку на момент ухвалення рішення судом проведено не було, то наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку згідно уточненого позову.

Згідно п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, із змінами та доповненнями, затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, яким визначено Механізм здійснення відповідного розрахунку, відповідно до якого, під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом була роз"яснена сторонам ст.60 ЦПК України та надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості.

Отже, виходячи із заявлених позивачем ОСОБА_3 уточнених позовних вимог, суд вважає вірним нарахування суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, нараховані за період з 21 жовтня 2011 року по 30 червня 2013 року в розмірі 61676,80 грн., виходячи з розрахунку 419 робочих днів за даний період та 147,20 грн. середньоденної заробітної плати. За розрахунком суду кількість робочих днів за період з 21 жовтня 2011 року по 30 червня 2013 року становить 421 дні.

Суд розглядає спір в межах заявлених вимог в сумі 61676,80 грн., виходячи з розрахунку 419 робочих днів за період з 21 жовтня 2011 року по 30 червня 2013 рокувідповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню. Слід стягнути з ПРАТ «ІНГЗК» на користь ОСОБА_3 невиплачену вихідну допомогу при звільненні у розмірі 3155 грн. 60 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.10.2011 року по 30.06.2013 р. у розмірі 61676 грн. 80 коп.

Відповідно п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору для фізичної особи становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімального прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня календарного року, що становить 1600 грн.

У зв'язку із тим, що позивач ОСОБА_3 при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача ПРАТ «ІНГЗК» на користь держави в розмірі 640 грн..

Керуючись ст.ст. 47, 97, 116, 117, 233, 237-1, 238 КЗпП України, ст. 23 ЦК України, ст.ст. 2-5, 9 Закону України «Про колективні договори і угоди», ст. 19 Закону України «Про організації роботодавців, їх обєднання, права і гарантії їх діяльності», ст. 10, 11, 45, 60, 61 ч.2, 88, 209, 212-214, 218, 360-7 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення невиплаченої заробітної плати у вигляді одноразової допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки виплати одноразової допомоги під час звільнення задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 невиплачену одноразову допомогу при звільненні у розмірі 3155 (три тисячі сто п»ятдесят п»ять) гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 жовтня 2011 року по 30 червня 2013 року у розмірі 61676 (шістдесят одна тисяча шістсот сімдесят шість) гривень 80 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.Я. Соловйова