ухвала

іменем україни

06 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача фінансових послуг, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 13 грудня 2013 року ним із Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено договір про вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» № SAMDNWFD500, за яким банк прийняв від нього грошові кошти в сумі 50 000 євро на термін 366 днів з 13 грудня 2013 року по 13 грудня 2014 року під 7,5 % річних.

Також, 13 грудня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 1 до договору № SAMDNWFD500, за п. 1.1 якої банк збільшує процентну ставку за вкладом за договором на 1 % річних, при цьому вкладник доручає банку конвертувати в гривню за комерційним курсом банку та перерахувати суму нарахованих відсотків за надбавкою на бонусний рахунок вкладника.

Після закінчення строку вкладу, ОСОБА_4 відмовлено банківською установою у поверненні вкладу та нарахованих відсотків, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

З огляду на зазначене, позивач просив стягнути з відповідача: 50 000 євро - суми вкладу; 4 693,44 євро - відсотків за договором; 10 522 грн 19 коп. - надбавки за додатковою угодою № 1; 131 404 грн - пені обрахованої за ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»; 310 172 грн 63 коп. - інфляційних втрат та 36 465 грн 40 коп. - 3 % річних обрахованих за ст. 625 ЦК України.

У процесі розгляду справи позивач неодноразово збільшував та згодом зменшував позовні вимоги, при цьому згідно з останньою заявою просив стягнути з відповідача: 50 000 євро - основної суми вкладу; 8 782,49 євро - відсотків за договором за період з 13 грудня 2013 року по 11 лютого 2016 року; 21 383 грн 36 коп. відсотків за період з 13 грудня 2013 року по 11 лютого 2016 року за додатковою угодою № 1 до договору; 355 068 грн 43 коп. пені обрахованої за ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» за договором; 266 грн 54 коп. пені обрахованої за ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» за додатковою угодою № 1 до договору; 583 грн 35 коп. інфляційних втрат за період з 13 грудня 2013 року по 11 лютого 2016 року за додатковою угодою; 53 грн 57 коп. - 3 % річних за період з 13 грудня 2013 року по 11 лютого 2016 року за додатковою угодою, а також 22 000 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року, позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача фінансових послуг - задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 кошти за договором вкладу у розмірі 50 000 євро, та відсотки за договором у розмірі 8 782, 49 євро.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 2 500 грн в рахунок оплати отриманих юридичних послуг.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 5 000 грн судового збору на користь держави.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем 13 грудня 2013 року оформлено вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» № SAMDNWFD500, внесено суму - 50 000 євро на 366 днів під 7,5 % річних на суму вкладу. При цьому, відповідачем не спростовано жодними доказами існуючої заборгованості перед позивачем за сумою вкладу та відсотками за договором про вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» № SAMDNWFD500 від 13 грудня 2013 року, або ж виконання зобов'язань за вказаним договором іншими установами.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем не надано документа на підтвердження внесення вкладу, відсутності заяви вкладника про розірвання договору та доказів порушення банком прав позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 13 грудня 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» № SAMDNWFD500, за яким банк прийняв від позивача грошові кошти в сумі 50 000 євро на термін 366 днів з 13 грудня 2013 року по 13 грудня 2014 року під 7,5 % річних.

Також, 13 грудня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 1 до договору № SAMDNWFD500, за п. 1.1 якої банк збільшує процентну ставку по вкладу на 1 % річних, при цьому вкладник доручає банку конвертувати в гривню за комерційним курсом банку та перерахувати суму нарахованих відсотків за надбавкою на бонусний рахунок вкладника.

У судовому засіданні з'ясовано, що вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» № SAMDNWFD500 від 13 грудня 2013 року, а також додаткова угода № 1 до договору № SAMDNWFD500 оформлялись в відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» в АР Крим, м. Сімферополь по вул. Миколи Гоголя, 15.

Згідно з п. 18 договору № SAMDNWFD500 договір укладається у двох примірниках, один екземпляр якого видається вкладнику, а другий зберігається у банківській установі. При укладенні договору банком використовується факсимільне відтворення підпису Голови Правління банку, а також відтворення відтиску печатки банку технічними копіювальними пристроями.

Постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 «Про погодження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» регламентовано вимоги до реквізитного складу виписок (п. 5.5 Постанови). Підпис і печатка не вказані в переліку обов'язкових реквізитів.

Зі змісту договору про вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» №SAMDNWFD500 від 13 грудня 2013 року вбачається, що позивачу в ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрито рахунок № НОМЕР_1, при цьому згідно квитанції Кримського РУ «ПриватБанк» від 13 грудня 2013 року із зазначенням вказаного рахунку та операції: «Відкриття депозиту» ОСОБА_4 внесено до банку кошти у розмірі 50 000 євро.

Згідно з листом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 28 грудня 2015 року № 20.1.0.0.0/7-20151215/4949 при виплаті вкладу банк не вимагає обов'язкового пред'явлення бланка договору та квитанцій про внесення грошей, тому що всі вкладники вносяться до єдиної клієнтської бази і банк може легко ідентифікувати клієнта, наприклад, за пред'явленням банківської картки. Нормативними документами України, що регламентують роботу з депозитними вкладами фізичних осіб, не визначені випадки відмови вкладнику у виплаті грошей через відсутність у клієнта квитанцій про внесення коштів.

Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 визначено, що договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах повернення вкладу (депозиту) на першу вимогу або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку.

З огляду на зазначене, за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Факт звернення ОСОБА_4 із вимогою виконати умови договору та повернути депозит підтверджується листом останнього, квитанцією про поштове відправлення та відповіддю ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15 січня 2015 року про відсутність можливості виконати вимоги заявника.

Крім того, за правилами статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Договір банківського вкладу є нікчемним, якщо не додержано письмової форми. Така форма вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

З огляду на зазначене, суди у порядку, передбаченому процесуальним законодавством, повинні надати оцінку доводам і доказам сторін стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, та щодо розмірів вкладів, про необхідність дослідження документів про укладення договорів, про обов'язковість оцінки всіх доказів, перевірки та проведення розрахунків сум і наведення відповідних результатів у судовому рішенні.

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за № 790/19528, яка прийнята на заміну Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Указана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1286цс16.

Таким чином, задовольняючи позов в частині стягнення банківського вкладу на підставі норми частини другої статті 1060 ЦК України судами перевірено обов'язкові для застосування цієї норми ЦК України умови, а саме: додержання письмової форми договору банківського вкладу згідно з вимогами статті 1059 ЦК України та внесення в банк грошових сум.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.В. Ступак