Справа № 159/3425/16-ц
Провадження № 2/159/48/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді Панасюка С.Л.

за участю секретаря Клевецької О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Вимоги первинного позову обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 будує на належній їй земельній ділянці житловий будинок за адресою: м. Ковель, вул. Гайдамацька, 27. У недобудованому будинку зареєстрований її внук ОСОБА_2, однак, більше трьох років тому залишив будинок, вирішивши жити з батьком, і у ньому не проживає. ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком. Повернення відповідача у будинок не бажає, оскільки він погано поводиться з нею та її близькими, постійно провокує скандали, зараз, через похилий вік, вона бажає перебратись у будинок, де також проживає її дочка з іншими внуками, і хоче спокою.

Відповідач за первинним позовом вимоги не визнав, подав зустрічний позов про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням до ОСОБА_1 та ще один позов до ОСОБА_3 своєї матері, яка також проживає у спірному будинку разом з його братом та дитиною від іншого чоловіка. Вимоги обґрунтовує тим, що він проживав у будинку разом з матірю та братом. У матері склалися напружені відносини з батьком, який проживав окремо, у них виник спір за будинок. Крім цього, у будинок вселився співмешканець матері, з яким у нього не склалися відносини. У спорі за будинок він став на сторону батька і наслідком цього стало те, що мати разом з співмешканцем вигнала його з будинку. Співмешканець матері та сама матір чинили йому перешкоди у користуванні будинком, не пускали його туди, співмешканець матері побив його, погрожував йому. Як наслідок, він змушений жити у вагончику, який йому надав батько. ОСОБА_1 також чинить йому перешкоди у користуванні будинком, хоча він їздив до неї додому у село Радошинка Камінь-Каширського району і просив дозволити проживати у будинку. Просить вселити його у спірний будинок, надати йому ключі від хвіртки, будинку та господарських споруд.

Позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю, у зустрічному позові ОСОБА_2 та його позові до ОСОБА_3 слід повністю відмовити.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Будинок, за право користування яким виник спір, є недобудованим. Цей будинок розташований на земельній ділянці, право власності на яку належить ОСОБА_1 Реєстрація була дозволена у тимчасовій споруді, згідно акту від 14 липня 2003 року (а.с. 7 т.1). У тимчасовій споруді були зареєстровані ОСОБА_3 дочка ОСОБА_1, ОСОБА_2 внук ОСОБА_1 та ще один внук ОСОБА_1 брат ОСОБА_2 На сьогодні, оскільки будівництво будинку продовжується, тимчасова споруда, у якій дозволено було зареєструватися, істотно розширена та перепланована, у недобудованому будинку, якому присвоєна поштова адреса: вул. Гайдамацька, 27, дозволена постійна реєстрація. Зараз у будинку зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_2, брат останнього та дитина ОСОБА_3 від іншого чоловіка.

На момент дозволу на реєстрацію у тимчасовій споруді власник земельної ділянки, на якій вона розташована, ОСОБА_1 проживала окремо від ОСОБА_3, ОСОБА_2, дочки та внука, у селі Радошинка Камінь-Каширського району Волинської області. У тимчасову споруду вона не вселялася, разом з дочкою та внуком не проживала. Зараз ОСОБА_1 зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1, де була зареєстрована і раніше.

Отже, внук ніколи не проживав у спірному житлі разом з власником ОСОБА_1 і ніколи не був членом її сімї. А отже, право користування цим житлом, засноване на проживанні з власником як члена його сімї, у нього не виникло.

ОСОБА_1, як власник тимчасової споруди, дозволила ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживати у ній, не визначаючи конкретного часу проживання. При цьому, сама у вказаній споруді не проживала. Таке розпорядження своєю власністю, дозволити проживати у належному на праві власності приміщенні комусь, а самому у ньому не проживати, законом не заборонене, а отже, входить у прерогативи власника.

Правовий статус особи, яка проживає у належному тому на праві власності житлі разом з ним як член його сімї, та особи, яка проживає у такому житлі окремо від власника з його дозволу, не є однаковим. У першому випадку, з огляду на тісні сімейні стосунки, повязаність побутом, господарством, взаємними обовязками, втрата права користування настає у разі відсутності члена сімї у житлі понад рік. У другому випадку така умова законом не передбачена і особа, яка проживає у житлі власника з його дозволу і окремо від нього втрачає право користування цим житлом відразу після його залишення або ж після того як власник висунув вимогу звільнити належне йому житло.

Така позиція ґрунтується на конституційному праві власника володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (ст.41 Конституції України).

ОСОБА_2 не подав доказів того, що він на момент вселення у спірне житло і далі, до припинення проживання у спірному житлі, проживав у ньому разом з ОСОБА_1 як член її сімї. Документи, надані сторонами, зокрема, домова книга, доводять, що ОСОБА_1 у спірному житлі зареєстрована не була. ОСОБА_1 виявила намір проживати у спірному житлі разом з дочкою через похилий вік і категорично не бажає повернення у це житло ОСОБА_2 Саме такий її намір, як видно з доводів ОСОБА_1, і став однією з причин предявлення нею позову про втрату ОСОБА_2 права користування спірним житлом. Власник вселяється у належне йому житло і вправі обирати з ким йому жити.

До того ж, спірне житло є недобудованим, власник, який має продовжувати будівництво, з тим щоб його завершити, вправі визначати коло осіб, які будуть у цьому житлі проживати.

Викладене зумовлює для ОСОБА_2 необхідність побудови нормальних взаємовідносин з власником житла, чого йому зробити не вдалося. Навпаки, він перебуває в стадії гострого конфлікту з ОСОБА_1, остання категорично проти проживання разом з ним.

Та обставина, що ОСОБА_2, як він стверджує, проживає в неналежних умовах, не веде до виникнення у нього права проживати разом з власником у його житлі проти його волі. Для виникнення такого права йому необхідно порозумітися з власником.

Отже, внук втратив право користування спірним житлом з моменту його залишення та у звязку з відмовою власника надати йому це житло для проживання і позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

У зустрічному позові до ОСОБА_1 та позові до ОСОБА_3 у звязку з втратою ОСОБА_2 права користування спірним житлом з моменту його залишення та у звязку з відмовою власника надати йому це житло для проживання, слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, на підставі ст.41 Конституції України, ч.1 ст.405 ЦК України ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням недобудованим житловим будинком, розташованим за адресою: вул. Гайдамацька, 27 в місті Ковелі Волинської області.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням відмовити повністю.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

ГОЛОВУЮЧИЙ ПАНАСЮК С.Л.