Справа № 362/2953/16-ц Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г. М.
Провадження № 22-ц/780/2792/17 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 46 17.05.2017
УХВАЛА

Іменем України

17 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Волошину В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона є власником земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Користувачем суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2 є відповідач, який на її прохання відмовився добровільно перенести паркан відповідно межі їх земельних ділянок та самовільно зайняв частину її ділянки, у зв'язку з чим вона зверталася до земельної комісії сільської ради. Зазначила, що земельна комісія селищної ради рекомендувала їй для вирішення вказаного спору звернутися до суду. У зв'язку з цим просила зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено, зобов'язано ОСОБА_3 перенести фактично розташований паркан, який на місцевості розділяє земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (земельні ділянки НОМЕР_1), відповідно до зовнішніх меж земельної ділянки, площею 0,182 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_2 від 27.06.1998 року) та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 551,20 грн. у відшкодування судових витрат.

У березні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою в якій просила ухвалити додаткове рішення по даній справі, а саме стягнути з ОСОБА_3 на її користь 10000,00 гривень у відшкодування судових витрат на проведення судової земельно-технічної експертизи.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою стягнути з відповідача на її користь 10000,00 грн. судових витрат за проведення судової земельної-технічної експертизи, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що даною ухвалою суд порушив її законі права та інтереси, оскільки вона подавала копію квитанції про сплату нею витрат на проведення судової земельної-технічної експертизи під час розгляду справи на суму 10000,00 грн..

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 судових витрат, пов'язаних з оплатою експертизи в розмірі 10000,00 грн., суд першої інстанції виходив із того, що докази на підтвердження судових витрат (по експертизі) позивачем не були подані суду при розгляді справи по суті в першій інстанції, то суд не досліджував дані докази, і відповідно не мав підстав для вирішення питання щодо розподілу даних судових витрат у своєму рішенні.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції обґрунтовані та такими, що відповідають вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і надавали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд, не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно роз'яснень в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України, і не може вирішувати вимоги, не досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.79 ЦПК України витрати на проведення судових експертиз віднесені до судових витрат, питання про розподіл яких між сторонами вирішується згідно правил, зазначених у ст.88 ЦПК України.

Відповідно до ст. ст. 214, 215 ЦПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати, про що зазначається в резолютивній частині рішення.

Крім цього, статтею 131 ЦПК України, визначено порядок і строки подання доказів.

Встановлено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено, зобов'язано ОСОБА_3 перенести фактично розташований паркан, який на місцевості розділяє земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (земельні ділянки НОМЕР_1), відповідно до зовнішніх меж земельної ділянки, площею 0,182 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_2 від 27.06.1998 року) та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 551,20 грн. у відшкодування судових витрат.

У березні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою в якій просила ухвалити додаткове рішення по даній справі, а саме стягнути з ОСОБА_3 на її користь 10000,00 гривень у відшкодування судових витрат на проведення судової земельно-технічної експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 не зверталася з вимогою про відшкодування судових витрат за проведення судової земельно-технічної експертизи до вирішення даної справи по суті.

Тобто позивач мав право заявити вимогу про відшкодування йому судових витрат на випадок задоволення позову, і дане питання суд мав би вирішити при ухваленні рішення. Виходячи з цього, розмір судових витрат є тою обставиною, яка підлягала доказуванню позивачем, шляхом подання відповідних доказів в порядку і в строки, встановлені ЦПК, тобто безперечно при розгляді справи судом в першій інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки ухвала про відмову в задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення постановлена судом з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що даною ухвалою суд порушив її законі права та інтереси, оскільки вона подавала копію квитанції про сплату нею витрат на проведення судової земельної-технічної експертизи під час розгляду справи на суму 10000,00 грн., не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази подання позивачем квитанції про оплату витрат на проведення експертизи та дослідження її судом першої інстанції в судовому засіданні.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, ухвалу суду постановлено з додержанням норм процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до з п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 307,312-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: