РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Кучина Н.Г.

секретар - Довбенко Г.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представика позивача адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача адвоката ОСОБА_4

представника Рівненської міської ради ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Рівненської міської ради про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками та встановлення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом та просить суд поділити житловий будинок з надвірними будівлями № 11 (одинадцять),що знаходиться в м. Рівне по вулиці Чебишева; виділити в натурі та визнати за нею право власності на наступні приміщення: 1-8 - житлова кімната площею (18,9 кв. м.); 1-9 - коридор площею (5,1 кв.м.); 1-10 - житлова кімната площею (19,2 кв. м.); літ. «а3» - ганок; 1/2 «№1,2» - огорожа; житловою площею 38,1 кв. м., загальною площею 43,2 кв. м. які є окремим обєктом нерухомого майна; припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними будівлями № 11 (одинадцять), що знаходиться в м. Рівне по вулиці Чебишева у звязку із його поділом; встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0.0540 га, яка розташована за адресою: м. Рівне вул. Чебишева №11, згідно варіантузапропонованого планом розподілу ПП «Рівненська земельна компанія», а саме: - у користування ОСОБА_1 виділити земельну ділянку площею 0.0294 га. Позначену синім кольором з геометричними розмірами по периметру (від півночі - західного кута земельної ділянки за годинниковою стрілкою): 1.46м., 8.28., 13.91м., 11.85м., 4.10м., 10.01м., 29.75м.,; - у користування ОСОБА_3 виділити земельну ділянку площею 0.0294 га. Позначену білим кольором з геометричними розмірами по периметру (від півночі - західного кута земельної ділянки за годинниковою стрілкою): 9.88м., 29.96м., 0.53м., 3.37м., 5.86м„ 4.10м„ 11.85м., 13.91м.; стягнути з відповідача на мою користь сплачений судовий збір по справі.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та зазначили, що ОСОБА_1 згідно договору дарування від 25 вересня 2013 року отримала у власність 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за номером 11, розташованого на вулиці Чебишева у місті Рівне Рівненської області.

Відповідач в свою чергу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13.04.2005р. Другою Рівненською державною нотаріальною конторою за р. № 2-835 є власником ? частини житлового будинку з надвірними будівлями за номером 11, розташованого на вулиці Чебишева у місті Рівне Рівненської області.

Вона запропонувала відповідачу поділити будинок внатурі, шляхом звернення до нотаріуса для укладення договору поділу, на що відповідач відмовляється від будь яких дій, повязаних з поділом будинку і тим самим чинить їй перешкоди у виділенні майна в натурі і тому враховуючи те, що вона не має можливості реалізувати своє право виділу в натурі частки з нерухомого спільного майна в позасудовому порядку, вимушена звертатися з даним позовом до суду.

Крім того вказала, що у неї та відповідача у фактичному користуванні знаходиться земельна ділянка площею 0,0540 га, однак вона не може здійснити поділ земельної ділянки відповідно до її частки та користуватись нею, оскільки відповідач ігнорує її пропозиціями, а відтак невизначеність в частці земельної ділянки, позбавляє її належно володіти власністю. Просить позов задоволити в повному обсязі.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та зазначили, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_3 є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Чебишева,11 в м.Рівне. Не заперечили той факт, що інша 1/2 частина вказаного будинку належить позивачу. Крім того, пояснили, що весь будинок із надвірними будівлями використовує ОСОБА_3 разом із своєю сім»єю, ОСОБА_1 не користується і не проживає у будинку. З позовними вимогами вони не погоджуються і просять суд, виділити у їх власність ті приміщення, на які претендує позивач. У задоволенні позову просить відмовити повністю.

Представник Рівненської міської ради ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав та зазначив, що оскільки земельна ділянка, площею 540 кв.м., на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями, на підставі рішення Рівненської міської ради № 209 від 23.12.1999 року передано у приватну власність ОСОБА_6 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, то Рівненська міська рада жодним чином права позивача не порушує. Просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статті 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Судом встановлено, що згідно договору дарування від 25 вересня 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 839, ОСОБА_1 отримала у власність 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за номером 11, розташованого на вулиці Чебишева у місті Рівне Рівненської області.( а.с. 7-8)

Право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку № 11 по вул. Чебишева в м. Рівне підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 9950697 від 25.09.2013 року ( а.с. 6)

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13.04.2005р. Другою Рівненською державною нотаріальною конторою за р. № 2-835 вбачається, що власником ? частини житлового будинку з надвірними будівлями за номером 11, розташованого на вулиці Чебишева у місті Рівне Рівненської області є ОСОБА_3.( а.с. 30), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 75114558 від 07.12.2016 року ( а.с. 31)

Судом встановлено, що позивач, як власник, обмежений у повному володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном, оскільки в певній мірі залежить від іншого власника часток у вказаному будинку.

Крім того, сторонами в судовому засіданні визнано ту обставину, що відповідач ОСОБА_3 одноособово на даний час як власник, володіє спірним будинком, користується ним.

В зв`язку з такими обставинами (і не лише), позивач звернулася до КП «Рівненського міського бюро технічної інвентаризації» з метою отримати висновок щодо технічної можливості поділу обєкта нерухомого майна.

20 липня 2016 року КП «РМБТІ» виготовлено висновок щодо технічної можливості поділу обєкта нерухомого майна, однак відповідач з ним не погодився.( а.с. 12)

Частиною першою статті 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно вимог частин першої - третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У відповідності до частини першої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Порушення цього права не дає можливості позивачу у повній мірі реалізувати свої права власника майна, а саме, в частині розпорядження на власний розсуд належним обєктом нерухомості.

Згідно вимог частини другої статті 364 ЦК України, обмеження права співвласника на виділ своєї частки в натурі може мати місце лише у випадках, коли такий виділ не допускається згідно із законом або є неможливим у звязку з неподільністю речі, що по справі не встановлено.

Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

При вирішенні питання про поділ жилого будинку як об'єкта спільної власності слід ураховувати, що такий поділ можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру).

Поділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Питання поділу будинку вимагає з'ясування даних про план цього будинку, а також про висновки технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі на час розгляду справи, а у необхідних випадках органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекції про допустимість повязаних із цим переобладнань.

Висновком експерта №170220/1_30 від 17 липня 2017 року ( а.с.42-75) встановлено наявність технічної можливості поділу на два окремих об»єкта нерухомого майна таким чином:

- власнику ОСОБА_1 по житловому будинку літ»А-1»: 1-8 - житлова кімната площею (18,9 кв. м.); 1-9 - коридор площею (5,1 кв.м.); 1-10 - житлова кімната площею (19,2 кв. м.); літ. «а3» - ганок; 1/2 «№1,2» - огорожа; житловою площею 38,1 кв. м., загальною площею 43,2 кв. м., що складає цілий самостійний об»єкт нерухомого майна, як окремий об»єкт

- власнику ОСОБА_3 по житловому будинку літ»А-1»: 1-1 коридор, площею 5,8 кв.м., 1-2 ванна, площею 4,2 кв.м., 1-3 коридор, площею 3,0 кв.м., 1-4 котельня, площею,4,1 кв.м., 1-5 кухня, площею 10,3 кв. м., 1-6 житлова кімната, площею 12,1 кв., 1-7 житлова кімната, площею 12,4 кв.м., 1-11- комора площею, 02,кв.м., літ»а2»- ганок, літ»Б»- сарай, літ «б» - сарай, 1/2»№1,2»- огрожа, «І»- замощення асфальтобетон, житловою площею 24,5 кв. 5, загальною площею 52,1 кв. м., що складає цілий самостійний об»єкт нерухомого майна, як окремий об»єкт.

Вказаним висновком експерта встановлено і можливість порядку користування земельною ділянко, площею 0, 0588 га, яка розташована за адресою м.Рівне, вул. Чебишева,11, зокрема у користування ОСОБА_1 виділити земельну ділянку, площею 0,0294 га, позначену синім кольором з геометричними розмірами по периметру ( від півночі західного кута земельної ділянки за годинниковою стрілкою): 1,46 м., 8,28м,13,91 м.,11,85 м., 4,10 м., 10.01м,29,75 м.

у користування ОСОБА_3 виділити земельну ділянку площею 0,0294 га, позначену білим кольором з геометричними розмірами по периметру ( від півночі західного кута земельної ділянки за годинниковою стрілкою) 9,88м.,29,96м., 0,53м., 3,37м., 5,86м.,4,10м.,11,85м., 13,91 м.

Висновком експерта було запропоновано і інший можливий варіант поділу в натурі домоволодіння, що знаходиться в м.Рівне, по вул. Чебишева,11 та порядок користування земельною ділянкою, однак на вказаний варіант поділу та порядок користування земельною ділянкою не погодився ні позивач, оскільки звернувся з позовом за захистом порушеного права із проханням здійснити поділ житлового будинку, відповідно до запропонованого першого варіанту поділу, ні відповідач, яка також хоче, щоб для неї були виділений як окремий об»єкт нерухомого майна, саме ті приміщення, які просить позивач.

Враховуючи вимоги статті 11 ЦПК України, якою передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку, що спір підлягає розгляду лише в межах, заявлених позивачем вимог, жодних змін до позовної заяви позивачем подано не було, відповідачем зустрічний позов не заявлявся, відтак, суд вправі розглядати лише позовні вимоги позивача ОСОБА_1, в межах, заявлених суду, а доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що вона бажає, щоб саме їй, як окремий об»єкт нерухомого майна було виділено наступні приміщення по житловому будинку літ»А-1»: 1-8 - житлова кімната площею (18,9 кв. м.); 1-9 - коридор площею (5,1 кв.м.); 1-10 - житлова кімната площею (19,2 кв. м.); літ. «а3» - ганок; 1/2 «№1,2» - огорожа; житловою площею 38,1 кв. м., загальною площею 43,2 кв. м не приймаються до уваги, оскільки вона зустрічний позов не пред»являла.

За вказаних обставин, наявності технічної можливості переобладнати приміщення будинковолодіння в ізольовані квартири, є підстави для поділу спірного будинку.

У п.п. 7, 8, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» зазначено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Суд враховує, що частки обох співвласників є рівними, позивач просить їй виділити в натурі та визнати за нею право власності по житловому будинку літ»А-1»: 1-8 - житлова кімната площею (18,9 кв. м.); 1-9 - коридор площею (5,1 кв.м.); 1-10 - житлова кімната площею (19,2 кв. м.); літ. «а3» - ганок; 1/2 «№1,2» - огорожа; житловою площею 38,1 кв. м., загальною площею 43,2 кв. м, які є окремим об»єктом нерухомого майна, і який після поділу буде становити 43, 5% , що менше належних 50% у будинковолодінні, а компенсація становить 45677 грн, проте, з уточнюючими позовними вимогами про сплату компенсації за зменшену ідеальну частку у праві власності позивач не звертався, а відтак в силу ст.11 ЦПК України, суд не може вийти за межі позовних вимог, тому при поділі будинковолодіння не стягує на її користь грошову компенсацію за відхилення від ідеальної частки.

При цьому суд враховує, що позивач ОСОБА_8 погодилась на зменшення її ідеальної частки.

Позивач визначився з обсягом заявлених позовних вимог, зокрема, він бажає поділу спірного будинку за вищевказаним варіантом і не заявив вимог щодо отримання грошової компенсації у зв'язку із зменшенням його частки у праві власності внаслідок поділу майна, а тому, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами існують неприязні відносини, позивач більше чотирьох років позбавлений можливості користуватися своєю власністю та вважає, що лише реальний розподіл будинковолодіння дозволить йому в повній мірі реалізувати свої права, як власника ? частини будинковолодіння та проживати у ньому.

Доводи відповідача про неможливість реального розподілу будинковолодіння є голослівними та такими, що спростовуються матеріалами справи, зокрема висновком судової експертизи.

Крім того, суд враховує і той факт, що відповідач із зустрічним позовом не звертався про виділ йому в натурі приміщень у житловому будинку № 11 по вул. Чебишева, 11 в місті Рівне, клопотань про призначення повторної чи додаткової будівельно-технічної експертизи не заявляв

А тому суд бере до уваги висновок судової інженерно-технічної експертизи № 170220/1_30 від 17.07.2017 року та проводить реальний розподіл будинковолодіння, розташованого в м.Рівне, вул. Чебишева, 11 згідно п.1 цього висновку.

Доводи відповідача про те, що вона не бажає виділу цих приміщень для позивача не можуть слугувати достатньою правовою підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки поділу підлягають приміщення, які є в наявності згідно технічного паспорту на будинок. А для приведення частин житлового будинку в окремі ізольовані приміщення дійсно необхідним є виготовлення технічної документації, яка може бути отримана сторонами і на стадії виконання судового рішення.

Виходячи з наведеного, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позову в частині виділення в натурі та визнання за ОСОБА_1 права власності по житловому будинку літ»А-1»: 1-8 - житлова кімната площею (18,9 кв. м.); 1-9 - коридор площею (5,1 кв.м.); 1-10 - житлова кімната площею (19,2 кв. м.); літ. «а3» - ганок; 1/2 «№1,2» - огорожа; житловою площею 38,1 кв. м., загальною площею 43,2 кв. м, які є окремим об»єктом нерухомого майна.

В частині позовних вимог щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 0, 0540 га, яка розташовано за адресою м.Рівне, вул.Чебишева,11 суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ст.120 ЗК ОСОБА_5 разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об»єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч.4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до підпункту «г» п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до ст.377 ЦК України і ст.120 ЗК України.

Вказані положення відображені в постанові ВСУ від 14.11.2011 р №3-119гс11 та Інформаційному листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №41/0/4-12 від 16.01.2012 р.

З дослідженого в судовому засіданні рішення Рівненської міської ради № 209 від 23 грудня 1999 року вбачається, що земельна ділянка, площею 540 кв.м., на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями, по вул. Чебишева,11 в місті Рівне передана у приватну власність ОСОБА_6 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( а.с.14)

З урахуванням того, що позивач на підставі договору дарування набула право власності на 1/2 частину житлового будинку за вказаною вище адресою, яке зареєструвала у встановленому законом порядку, тому в силу ст.377 ЦК України та ст.. 120 ЗК України до неї перейшло право власності на частину земельної ділянки, а відтак, суд приходить до висновку, про можливість встановлення порядку користування земельною ділянкою оскільки вона є співвласником земельної ділянки.

З огляду на вищенаведене, вирішуючи спір, суд, вирішуючи питання про встановлення порядку користування земельною ділянкою бере до уваги, висновок експерта № 170220/1_30 від 17.07.2017 року, яким у користування ОСОБА_1 виділити земельну ділянку площею 0,0294 га, позначену синім кольором з геометричними розмірами по периметру ( від півночі - західного кута земельної ділянки за годинниковою стрілкою) : 1,46 м,8,28 м,13,91 м , 11,85 м, 4,10 м., 10,01 м, 29,75 м.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.п. 19, 21, 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди. Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Суд не може відмовити в позові або закрити провадження у справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою з тих підстав, що його визначено угодою сторін. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку.

Отже, враховуючи, що позивачу ОСОБА_1 виділено 1-8 - житлова кімната площею (18,9 кв. м.); 1-9 - коридор площею (5,1 кв.м.); 1-10 - житлова кімната площею (19,2 кв. м.); літ. «а3» - ганок; 1/2 «№1,2» - огорожа; житловою площею 38,1 кв. м., загальною площею 43,2 кв. м, судом враховується, що для нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, позивачу слід виділити земельну ділянку позначену синім кольором ( а.с.73). Виділивши у користування позивачу вказану земельну ділянку, суд виходить з розміру її частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд , а саме з 1/2 частки.

Суд приймає до уваги висновок судової інженерно- земельно-технічної експертизи №170220/1-30 від 17.07.2017 року по цивільній справі № 569/15058/16-ц як належний та допустимий доказ, оскільки вказана експертиза була проведена з участю учасників процесу, достовірність висновків ними не оспорювалась. Окрім цього, висновок експерта зроблено за наявності межових знаків, що дало змогу експертам провести належне обмірювання прибудинкової земельної ділянки і встановити її фактичні розміри, такий висновок не обмежує земельні права відповідача.

Отже, запропонований позивачем порядок користування спірною земельною ділянкою відповідає часткам сторін та не порушує законні права та інтереси відповідача.

Що стосується вимог позивача про виділення у користування ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0,0294 га, позначену білим кольором запропонованого розподілу ПП «Рівненська земельна компанія», яка в подальшому підтверджена вищевказаною експертизою, з геометричними розмірами по периметру ( від півночі західного кута земельної ділянки за годинниковою стрілкою) : 9,88м.,29,96м.,0,53м.,3,37м., 5,86м., 4,10 м., 11,85 м., 13,91 м. (.а.с15, зелений колір згідно експертизи а.с.73) , то в цій частині суд приходить до висновку про відмову у позові, оскільки позивач не може просити виділити у користування відповідачу земельну ділянку, оскільки він вправі звернутись до суду лише за захистом свого порушеного, оспореного чи не визнаного права.

Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на вільне володіння майном. Основною метою ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном, до яких часто вдаються або схильні вдаватися на практиці уряди держав. Названа стаття проголошує: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини «втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], №31107/96, п.58, ECHR 1999-II). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» /справа «ОСОБА_9 проти України»/.

Стаття 1 Протоколу № 1 дає змогу зробити висновок про те, що: власник володіє всією повнотою влади стосовно власного майна, може робити будь-які дії, які не заборонені законом і не порушують прав третіх осіб; право власності є абсолютним, отже, власнику протистоять будь-які треті особи (враховуючи державу), які в свою чергу повинні утримуватися від дій, що порушують права власника. Ця норма закріплює право власника на безперешкодне користування своїм майном. У такому контексті порушенням права власності особи буде вважатися і факт ненадання можливості користуватися своїм майном.

Враховуючи вищенаведене, те, що в судовому засіданні було достовірно встановлено, що права позивача було порушено, відповідач відмовлявся добровільно реально розподілили майно, та встановити порядок користування земельною ділянкою, то суд приходить до висновку, що його право підлягає захисту в судовому порядку.

Однак, суд зазначає, що в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Рівненської міської ради слід відмовити, оскільки позивач не довела в судовому засіданні належними та допустимими доказами факт порушення Рівненською міською радою її прав.

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов підлягає до часткового задоволення.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.377 Цивільного кодексу України, ст.ст.120,125 Земельного Кодексу України, ст.ст.10,11,60,61, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Рівненської міської ради про поділ житлового будинку в натурі між співвласникам та встановлення порядку користування земельною ділянкою- задоволити частково.

Виділити в натурі та визнати за ОСОБА_1 право власності на наступні приміщення 1-8 - житлова кімната, площею18,9 кв.м., 1-9 - коридор, площею 5,1 кв.м., 1-10 - житлова кімната, площею 19,2 кв. м., літ"а3"- ганок, 1/2 "№1,2" - огорожа, житловою площею 38,1 кв.м., загальною площею 43,2 кв.м., що складає цілий самостійний об"єкт нерухомого майна, як окремий об"єкт.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними будівлями № 11, що знаходиться в м.Рівне по вулиці Чебишева.

Встановити порядок користування земельною ділянкою, площею 0,0540 га, яка розташована за адресою м.Рівне, вул. Чебишева № 11, виділивши у користування ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,0294 га, позначену синім кольором з геометричними розмірами по периметру ( від півночі - західного кута земельної ділянки за годинниковою стрілкою) : 1,46 м,8,28 м,13,91 м , 11,85 м, 4,10 м., 10,01 м, 29,75 м

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Рівненської міської ради відмовити у зв"язку з їх безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 551 грн. 21 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Кучина Н.Г.