АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/219/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Янчук Т.О., Спірідонової Т.В.,

за участю секретаря: Лапка Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства „ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3», звертаючись до суду з позовом, зазначало, що 25 листопада 2005 року між АППБ «Аваль», правонаступником якого є АТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3», укладено кредитний договір №014/8711/84/10176, за яким ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 25 000 доларів США строком до 2025 року під 12,5% річних. Виконання боргових зобовязань за вказаним договором забезпечено порукою, про що того ж дня було укладено договір поруки з ОСОБА_4, за яким остання як поручитель зобовязалась відповідати солідарно з позичальником за його борговим зобовязанням, що виникатимуть з кредитного договору.

Позичальник припинив належно виконувати свої грошові зобовязання, несвоєчасно та не в повному розмірі вносив щомісячні обовязкові платежі, у звязку з чим у нього з 15 березня 2015 року почала утворюватись прострочена заборгованість по сплаті платежів на погашення кредиту та по сплаті відсотків.

У звязку з цим позивач просив суд достроково стягнути на його користь солідарно з відповідачів заборгованість за вказаним вище кредитним договором, визначену станом на 13 жовтня 2015 року у сумі 22 060,05 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 481 300,30 грн., що складається з:

- заборгованість за кредитом -20 186,55 доларів (440 424,78 грн.) в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 540,50 доларів (11 792,49 грн.);

- заборгованість за відсотками 1 873,50 доларів (40 875,52 грн.) в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 1 679,93 доларів (56 652,27 грн.).

Разом з тим позивач просив суд розподілити судові витрати.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2016 року позов задоволено, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» заборгованість за кредитом в сумі 440 424 грн. 78 коп., заборгованість за відсотками 40 875 грн. 52 коп., а всього 481 300 грн. 30 коп. та судовий збір по 3 609 грн. 75 коп. з кожного.

Ухвалою місцевого суду від 30 листопада 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням від 27 квітня 2016 року, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати, постановити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Вважає, що таким рішенням порушено його законні права та інтереси, а також норми матеріального та процесуального права. При цьому суд неповно зясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, обєктивному та неупередженому розгляду справи, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Посилається на те, що фактично відповідач ОСОБА_1 був позбавлений права на захист у суді, права надати свої заперечення проти позову. Так, у рішенні зазначено, що відповідачі в судове засідання не зявились, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, не повідомивши про причини неявки. Всупереч цьому апелянт зазначає, що повістку на судове засідання, призначене до розгляду на 27 квітня 2016 року, не отримував, проте на офіційному сайті „Судова влада в розділі „список справ, призначених до розгляду у Хмельницькому міськрайонному суді по даній справі було зазначено дату 29 квітня 2016 року, доказ чого було надано із заявою про перегляд заочного рішення. Отже, судом було порушено вимоги ст. 169 ЦПК України.

Також апелянт зазначає, що у рішенні суд встановив лише, що між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно якого останньому надано кредит у розмірі 25 000 доларів США строком до 24 листопада 2025 року. Проте, як підкреслює апелянт, укладення договору не означає, що ОСОБА_2 надав кредитні кошти, а позичальник їх отримав. Належних та допустимих доказів видачі кредитних коштів позивачем надано не було. Інформації про те, що відповідач дійсно отримав ці кошти, позивач взагалі в позовній заяві не надав, і необхідних первинних бухгалтерських документів до справи не долучив. Як видавались кредитні кошти в іноземній валюті судом не досліджувалось, в самому договорі номеру поточного рахунку не зазначено, витягу про рух коштів по рахунку клієнта ОСОБА_2 суду не надав. Наявність поточного рахунку клієнта є обовязковою вимогою ведення кредитної справи.

Усі розрахунки заборгованості Банку, на думку апелянта, є голослівними та нічим не підтвердженими. Надана таблиця розрахунків заборгованості є лише розрахунком, який повинен бути здійснений на підставі первинних документів, у даному випадку на підставі первинних касових документів про видачу та прийняття до каси грошей. Проте жодного з таких підтверджуючих документів позивач на підтвердження своїх розрахунків не надав.

Крім того, у тексті довіреності ОСОБА_5 як представника Банку відсутнє доручення щодо підписання розрахунку заборгованості по кредиту.

Також апелянт вказує на те, що суд не звернув увагу як на суттєві розбіжності між наданим графіком погашення кредиту та доданого розрахунку заборгованості, так і на правильність сум та часу зарахування коштів.

Отже, ухваливши заочне рішення суд позбавив ОСОБА_1 можливості клопотати про призначення бухгалтерсько-економічної експертизи на підставі того, що позивач не надає жодного бухгалтерського документа, який міг би підтвердити розрахунок позивача.

Надана позивачем копія кредитного договору підтверджує лише факт зобовязання Банку надати позичальнику обумовлену суму кредиту, однак факт надання кредиту позивач по даній справі нічим не підтвердив.

Крім того, судом не було досліджено чи мала право юридична особа АППБ „Аваль вчиняти дії щодо укладення правочину у виді видачі валютного кредиту, чи набув цей правочин чинності відповідно до ст. 203 ЦК України.

В судове засідання сторони не зявились, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснюється.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 25 листопада 2005 року між АПП банк ОСОБА_3, правонаступником якого є АТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно якого останньому надано кредит у сумі 25000 доларів США строком до 24 листопада 2025 року зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитними коштами (п.п. 1.1., 1.3., 1.5. цього договору).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Розмір процентів та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

25 листопада 2005 року між АПП банк ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено договір поруки, п 2.1. якого передбачено відповідальність поручителя перед кредитором у разі невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань. Порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя п. 4.1 договору.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Станом на 13 жовтня 2015 року заборгованість за кредитом становила в сумі 22 060,05 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 481 300,30 грн., та складається з: - заборгованість за кредитом -20 186,55 доларів (440 424,78 грн.) в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 540,50 доларів (11 792,49 грн.); - заборгованість за відсотками 1 873,50 доларів (40 875,52 грн.) в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 1 679,93 доларів (56 652,27 грн.).

Задовольняючи позов суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 умов кредитного договору в повному обсязі не виконував, у звязку з чим утворилась значна заборгованість перед банком, а ОСОБА_4 як поручитель за цим договором відповідає як солідарний боржник, тому з них необхідно стягнути заборгованість.

З таким висновком погоджується колегія суддів Апеляційного суду.

Посилання апелянта, що ОСОБА_1 був позбавлений права на захист у суді, права надати свої заперечення проти позову, є необґрунтованими.

В матеріалах справи знаходяться рекомендовані повідомлення на адресу ОСОБА_1 про те, що він отримав повідомлення про судові засідання на 7 грудня 2015 року, на 15 січня, 17 лютого, 23 та 29 березня 2016 року (а. с. 42, 44, 47, 75, 92). ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення доказів, заяву про визнання недійсним кредитного договору, остання залишена без розгляду.

Крім того, банк направляв на адресу відповідачів вимоги про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором, які отримано 31 липня 2015 року (а. с. 30-32).

Всупереч посиланню апелянта позивач надав суду заяву ОСОБА_1 від 25 листопада 2005 року на видачу готівки, на якій зазначено про отримання відповідачем 25000 доларів США.

В матеріалах справи наявна банківська ліцензія (а. с. 33-36), що спростовує посилання апелянта про те, що судом не досліджувалась можливість надання банком кредиту в іноземній валюті.

Надано банком на вимогу суду витяг про рух коштів по рахунку клієнта, що підтверджує наявність поточного рахунку ОСОБА_1

Апелянт не надав розрахунків, які б спростовували розрахунки банку та доводили його помилковість.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта, що суд не звернув увагу на суттєві розбіжності між наданим графіком погашення кредиту та доданого розрахунку заборгованості, так і на правильність сум та часу зарахування коштів. Апелянт не надав квитанцій про погашення ним заборгованості, які не враховані банком.

В суді першої інстанції апелянт не подавав клопотання про призначення експертизи, що спростовує посилання апелянта про порушення його права на проведення експертизи.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_3

Суддя /підпис/ ОСОБА_6

Суддя /підпис/ ОСОБА_7

З оригіналом згідно:

суддя Апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_3

________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8 Категорія: 19, 27

Доповідач: Купельський А.В.