Справа № 510/49/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2017 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-при секретарі Фурсовой А.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в м. Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Ренійського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача ОСОБА_2 сільради позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності.

Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3, померлого 10.03.2002р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 63 по вул. Хуторна в с. Долінське Ренійського району; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії І-ЖД №493437; довідки Долінської сільради від 15.11.2016р. та від 25.11.2016р., постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.12.2016р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 10.03.2002р. помер батько позивача, ОСОБА_3 За життя ОСОБА_3 належало:

-житловий будинок із надвірними спорудами № 63 розташований по вул. Хуторна в с. Долинське Ренійського району Одеської області, що підтверджується технічним паспортом на вказаний житловий будинок та довідкою ОСОБА_2 сільради від 15.11.2016р. №2401.

На випадок смерті ОСОБА_3 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив. Єдиним спадкоємцем першої черги після його смерті є його син, позивач ОСОБА_1 Так, у встановлений законодавством строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, позивач до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся. Однак, на момент смерті батька позивач мешкав із ним, після його смерті продовжував жити у спадковому будинку, доглядати за його технічним станом, нести всі витрати по його утриманню, сплачувати необхідні платежі, а отже вважається таким, що прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин неналежного оформлення правовстановлюючих документів (відсутній правовстановлюючий документ, реєстрацію якого було проведено в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо спадкового будинку) на вищевказаний житловий будинок, про що 13.12.2016р. нотаріусом було винесено вмотивовану постанову. Після смерті ОСОБА_3 це питання вже неможливо вирішити, у звязку із тим, що цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч.4 ст.25 ЦК України).

Таким чином, позивач в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, що залишилася після померлого ОСОБА_3 і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на спадщину не претендують.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом (ст. 1261 ЦК України). Він у передбачений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, але прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном.

Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, але не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя ОСОБА_3 не було зареєстровано належним чином нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому на підтвердження права власності на вказаний житловий будинок за померлим ОСОБА_3М, позивач не змог надати відповідний документ нотаріусу. Зареєструвати це право після смерті спадкодавця є неможливим у звязку із тим, що закон повязує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обовязки фізичної особи припиняється у момент її смерті, у звязку із чим в даний час позивач вимушений звернутися до суду із позовом.

Відповідно до листа ВССУ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р., при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Таким чином, згідно технічного паспорту від 31.10.2016 р., власником вказаного житлового будинку є ОСОБА_3, спадкодавець, після смерті якого відкрилась спадщина на вищезазначений будинок, яку позивач, як спадкоємець першої черги за законом, прийняв в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на вищевказаний житловий будинок, з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак, з незалежних від нього причин він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на вищевказаний обєкт спадкового майна, у звязку із чим був вимушений звернутися за захистом прав та інтересів до суду.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 15, 328, 1217, 1223, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок із надвірними спорудами № 63, розташований по вул. Хуторна в с. Долінське Ренійського району Одеської області, після смерті ОСОБА_3, померлого 10.03.2002 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.І. Дудник