АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1011/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2010 року у справі за поданням Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ про тимчасове обмеження гр. ОСОБА_6 на виїзд з України,-

в с т а н о в и л а :

Начальник Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_7 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника гр. ОСОБА_6 на виїзд з України.

Державний виконавець подання обгрунтовував тим, що 25 травня 2010 року Придніпровським районним судом м. Черкаси був виданий виконавчий лист №2-901/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_8, ОСОБА_6 на користь ВАТ КБ «Надра» боргу в сумі 598 062 грн. 32 коп.

Наявність в особи невиконаних зобовязань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, а тому оскільки у боржника ОСОБА_6 не виконане зобовязання щодо погашення заборгованості перед банком, тому державний виконавець просив суд обмежити останнього у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань згідно рішення суду.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2010 року подання задоволено.

Вжито заходів до забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон громадянина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 до виконання зобовязань за виконавчим листом №2-901/10, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення солідарно з ОСОБА_8, ОСОБА_6 на користь ВАТ КБ «Надра» боргу на загальну суму 598 062 грн. 32 коп. в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати вищевказану ухвалу районного суду, як постановлену з порушенням норм матеріального та процесуального права, у звязку з неповним зясуванням судом всіх обставин, що мають істотне значення для справи та постановити нову, якою повністю відмовити у задоволенні подання.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Так, задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України у звязку з невиконанням ним зобовязань по виплаті боргу, суд першої інстанції виходив з того, що між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6 існує спір з ціною позову 598 062 грн. 32 коп., а тому з метою невиконання зобовязань перед банком боржник може виїхати за межі України, що в свою чергу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, за матеріалами справи встановлено, що заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 березня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_8, ОСОБА_6 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість по кредиту в загальній сумі 596 242 грн. 32 коп., а також судові витрати по сплаті держмита в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., а всього 598 062 грн. 32 коп. (а.с. 2-3).

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону визначено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язання за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Отже, Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за сам факт наявності невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника; своєчасна явка за викликом державного виконавця; надання пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 7 постанови від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства про вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 3771 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Слід зауважити, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до роз'яснень ВСУ, викладених у листі від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання ним своїх зобов'язань покладений на державного виконавця, що подає таке подання.

Як вбачається з довідки виданої Придніпровським районним судом м. Черкаси Наказом № 22 від 11.02.2010 року про затвердження Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання, справа за поданням начальника Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ ОСОБА_7 про тимчасове обмеження гр. ОСОБА_6 на виїзд України за терміном зберігання знищена (а.с. 1).

Сама лише констатація факту наявності у ОСОБА_6 заборгованості не може слугувати достатньою правовою підставою для його обмеження у праві виїзду за межі України.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було ототожнено питання тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України із видами забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК України. Серед видів такого забезпечення у ст. 152 ЦПК України не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України. Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується на стадії виконання рішень, а тому судом помилково застосовано ст. 151 ЦПК України, чим порушено норми процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав вважати наявну заборгованість боржника його ухиленням від виконання покладених судовим рішенням зобов'язань, тому суд першої інстанції передчасно та безпідставно прийшов до висновку про необхідність задоволення подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2010 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ про тимчасове обмеження гр. ОСОБА_6 на виїзд з України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :