Справа № 404/8124/16-ц
Номер провадження 2/404/1145/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Бершадської О.В.

за участі секретаря - Муравйової С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом

Кіровоградського міськрайонного центра зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманих коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Кіровоградський міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути із ОСОБА_1 на його користь незаконно отримані кошти в сумі - 12 168,47 грн. та понесені судові витрати.

Вимоги мотивують тим, що ОСОБА_1 зверталась 03.12.2012 року та 13.02.2015 року до Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. У своїй заяві від 03.12.2012 року відповідачка вказала, зокрема, що не зареєстрована як фізична особа-підприємець, не належить до громадян, які забезпечують себе роботою самостійно та в заяві від 13.02.2015 року -не є суб'єктом підприємницької діяльності, ознайомлена з правами та обов'язками безробітного. Відповідачу 03.12.2012 року було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю з 03.12.2012 року по 27.11.2013 року, згідно з наказом від 03.12.2012 року №НТ121203; 13.02.2015 року статус безробітного згідно з наказом від 18.02.2015 року №НТ150218 та призначено допомогу по безробіттю з 20.02.2015 року по 14.02.2015 року згідно з наказом від 20.02.201 року №НТ150220. У лютому 2016 року за результатами обміну інформацією в електронному вигляді між ОДПІ ГУ ДФС, Пенсійним фондом України та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування, що здійснюється згідно з Наказом Міндоходів і зборів України від 19.09.2013 року №494, Кіровоградським міськрайонним центром зайнятості була отримана інформація про осіб, які були зареєстровані в державній службі зайнятості як безробітні, та за даними відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі загальнообов'язкового державного страхування мали не припинену підприємницьку діяльність. Керуючись Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 року за №232/16248, центром зайнятості проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідачу, про що складено відповідний акт від 22.02.2016 року за №7. Встановлено, що відповідач, маючи статус фізичної-особи підприємця з 31.07.1997 року, одночасно отримувала допомогу по безробіттю у Кіровоградському міськрайонному центрі зайнятості з 03.12.2012 року по 29.08.2013 року та з 20.02.2015 року по 16.11.2015 року. При цьому, відповідач не повідомила центр зайнятості при отриманні статусу безробітного та після призначення допомоги по безробіттю про те, що 31.07.1997 року зареєструвала підприємницьку діяльність та одержувала допомогу по безробіттю одночасно маючи статус фізичної особи-підприємця, отже особи, що забезпечує себе роботою самостійно. У порядку, визначеному чинним законодавством, надіслано 29.02.2016 року відповідачу претензію за № 06-34/694/08 у вигляді паперового документа засобами поштового зв'язку та копію наказу від 26.02.2016 №182-Д «Про повернення коштів» рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який повернувся з причини закінчення терміну зберігання. Відповідач наказ від 26.02.2016 року №182-Д «Про повернення коштів» не оскаржила, як того передбачає законодавство, борг перед Центром зайнятості з підстав та у розмірах, визначених у претензії не повернула.

В судове засідання представник позивача через канцелярію суду, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась, через канцелярію суду, подала письмові пояснення, згідно яких вимоги не визнала, у їх задоволенні просила відмовити. Вважає, що позивачем не надано доказів стосовно того, що вона займалась підприємницькою діяльністю, подавала податкову звітність, отримувала доходи. Дійсно , в 1997 році подавала заяву про зайняття підприємницькою діяльністю. Протягом цих років ніяких повідомлень щодо вирішення вказаного питання не було, а тому вважала, що не зареєстрована фізичною особою-підприємцем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України).

За змістом ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

У п.5 ч. 1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» встановлено право кожного на вільне обрання зайнятості, яка є реалізацією права громадянина вільно обирати вид діяльності, не заборонений законом (зокрема такий, що не пов'язаний з виконанням оплачуваної роботи), а також професію та місце роботи відповідно до своїх здібностей і потреб.

Відповідно до ч.1 ст. 4 зазначеного Закону до зайнятого населення, належать громадяни, які: - працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством; - особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств); - проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу; - на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості; - особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Порядком реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу ( Абзац п'ятий підпункту 1 пункту 37) встановлено, що Центр зайнятості припиняє реєстрацію особи як безробітної, зокрема, з дня: - забезпечення роботою самостійно.

Розміри та умови надання матеріального забезпечення на випадок безробіття визначаються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Згідно ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття", яка визначає права, обов'язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні особи, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Одним з видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно з частиною першою статті 7 Закону №1533-111 є допомога по безробіттю.

Згідно з пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 №307, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.2000 за №915/5136, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер № звернулась 03.12.2012 року до Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. Вказала, що не зареєстрована як фізична особа-підприємець, не належить до громадян, які забезпечують себе роботою самостійно та ознайомлена з пам'яткою «Ваші права - Ваші обов'язки», де зазначені права та обов'язки безробітного. Крім того, 13.02.2015 року до Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості ОСОБА_1 звернулась із заявою про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. Зазначила, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, ознайомлена з правами та обов'язками безробітного, що визначені Законами України Про зайнятість населення та Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (а.с. 10, 11-13, 14,15 ).

Відповідно до ст.43 Закону України «Про зайнятість населення», ст.22, 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, на підставі заяв, представлених документів та відомостей, надано ОСОБА_1 з 03.12.2012 року статус безробітного згідно з наказом від 03.12.2012 №НТ121203 та цим же наказом призначено допомогу по безробіттю з 03.12.2012 року по 27.11.2013 року. Розпочато виплату допомоги по безробіттю з 03.12.2012 року. Крім того, надано ОСОБА_1 з 13.02.2015 року статус безробітного згідно з наказом від 18.02.2015 №НТ150218 та наказом №НТ150220 від 20.02.2015 року призначено допомогу по безробіттю з 20.02.2015 року по 14.02.2016 року. Розпочато виплату допомоги по безробіттю з 20.02.2015 року (а.с. 16-17, 19).

За правилами частини 3 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

У лютому 2016 року за результатами обміну інформацією в електронному вигляді між ОДПІ ГУ ДФС, Пенсійним фондом України та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування, що здійснюється згідно з Наказом Міндоходів і зборів України від 19.09.2013 №494, Кіровоградським міськрайонним центром зайнятості отримано інформацію про осіб, які були зареєстровані в державній службі зайнятості як безробітні, та за даними відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі загальнообов'язкового державного страхування мали не припинену підприємницьку діяльність.

Як вбачається із відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 31 липня 1997 року за номером запису: 2 024319. 21 лютого 2017 року внесено запис 4024319 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем. Дата зняття з обліку 22.02.2017 року (а.с.22).

Державна реєстрація фізичних осіб - підприємців, відповідно до п.4 ч. 1.ст.1 Закону України № 755-ІV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" це засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою.

Згідно з ч.8 ст. 4 Закону № 755-ІУ позбавляється фізична особа-підприємець статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною.

Керуючись Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 року за №232/16248, центром зайнятості було проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідачу, про що складено відповідний акт від 22.02.2016 року №8. Встановлено, що ОСОБА_1, маючи статус фізичної-особи підприємця з 31.07.1997 року одночасно отримувала допомогу по безробіттю у Кіровоградському міськрайонному центрі зайнятості з 03.12.2012 року по 29.08.2013 року та з 20.02.2015 року по 16.11.2015 року. ОСОБА_1 на момент реєстрації в Кіровоградському МРЦЗ та отримання статусу безробітного, відносилась до категорії зайнятого населення і не мала права на реєстрацію, як безробітна (а.с. 20).

З правами, обов'язками та відповідальністю зареєстрованого безробітного відповідач була ознайомлена особисто, про що зазначила у своїх заявах про надання статусу безробітного, а також власноруч у додатках до персональної картки №00045, № 00037 (а.с. 10, 11-13, 14,15 ).

Враховуюче вищевикладене, відповідач на день звернення до Центру зайнятості, відносилась до категорії зайнятого населення, зобов'язана була повідомити про свою державну реєстрацію фізичної особи-підприємця з 31 липня 1997 року та відповідно не мала права на отримання статусу безробітного, допомоги по безробіттю та інших видів соціального забезпечення, а Центр зайнятості не повинен був надавати їй статусу безробітного, та призначати виплату допомоги по безробіттю.

Згідно Довідки №09-67 від 26.02.2016 року ОСОБА_1 за період перебування на обліку у Кіровоградському міськрайонному центрі зайнятості отримала допомогу по безробіттю у загальному розмірі 12 168 грн. 47 коп., а саме: з 03.12.2012 року по 15.07.2013 року у розмірі 6 071 грн. 15 коп.; з 16.07.2013 року по 29.08.2013 року у розмірі 1 280 грн. 33 коп.; з 20.02.2015 року по 16.11.2015 року у розмірі 4 816 грн. 99 коп. (а.с. 21).

26 лютого 2016 року директором Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості ОСОБА_2 видано наказ № 182-Д, згідно якого наказує: 1. стягнути з ОСОБА_1 суму незаконно отриманих коштів допомоги по безробіттю у розмірі 12 168 грн. 47 коп.; 2. юридичному відділу (ОСОБА_3О.) вжити заходів, передбачених чинним законодавством України, з повернення ОСОБА_1 незаконно отриманих коштів; 3. відділу бухгалтерського обліку (ОСОБА_4М.) забезпечити своєчасне відображення у бухгалтерському обліку дебіторської заборгованості та суми повернутих коштів (а.с.23).

Кіровоградським міськрайонним центром зайнятості надіслано 29 лютого 2016 року відповідачу претензію за № 06-34/694/08 у вигляді паперового документа засобами поштового зв'язку та копію наказу від 26.02.2016 року №182-Д «Про повернення коштів» рекомендованим листом з повідомленням про вручення (а.с. 24). Однак, відповідач наказ від 26.02.2016 року №182-Д «Про повернення коштів» не оскаржила, як того передбачає законодавство, борг перед Центром зайнятості з підстав та у розмірах, визначених у претензії не повернула.

За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ч. 1 ст. 1215 ЦК України). Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене уст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2015 року у справі № 6-91цс14, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд не погоджується із запереченнями відповідача, оскільки ст.ст. 47, 49 Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців" ( у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено порядок державної реєстрації припинення підприємницької діяльності, яким передбачено обов'язок фізичної особи-підприємця подати державному реєстраторові ряд документів, зокрема, заяву про припинення підприємницької діяльності. Позбавляється фізична особа-підприємець статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (ч. 7 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців". Крім того, фізична особа-підприємець, незалежно від того отримує вона дохід чи ні, є зайнятою особою та не може бути визнана безробітною і не має права на допомогу по безробіттю до дати внесення у Єдиний державний реєстр запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою згідно законодавства.

Вказаний висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 08.07.2014 №21-79а14.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 378 грн. - судового збору.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Кіровоградського міськрайонного центра зайнятості (місцезнаходження: вул. Маланюка, 15, м. Кропивницький, ) незаконно отримані кошти в сумі 12 168,47 грн., а також 1 378,00 грн. -сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда