Справа 688/1391/17
№ 2/688/347/17
Рішення

Іменем України

14 грудня 2017 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Огородніка І.В.,

при секретарі Гошовської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань у м. Шепетівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та нікчемним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому, просила визнати недійсним заповіт, посвідчений 05.08.2016 року приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, згідно якого ОСОБА_5 на випадок свої смерті заповів все своє майно ОСОБА_2

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що 20 серпня 2016 року, помер її батько, ОСОБА_5. До дня смерті батько важко хворів на ряд захворювань, та регулярно перебував на тривалому стаціонарному та амбулаторному лікуванні, постійно перебував під медичним наглядом. Захворювання її батька були дуже важкі та супроводжувалися нестерпними фізичними та моральними стражданнями.

Після смерті батька у шестимісячний період до відкриття спадщини їй стало відомо, що все належне майно батько заповів сторонній для родини особі ОСОБА_2 шляхом складення заповіту.

Даний заповіт є таким, що не відповідає вільному волевиявленню батька, складеним всупереч приписів чинного законодавства та таким, що підлягає визнанню недійсним та нікчемним з наступних підстав.

Батько важко хворів тривалий період часу до самої смерті. Зокрема станом на липень, серпень 2016 року він перебував у надважкому стані, переживав надважкі фізичні болі та страждання.

Окрім того, згідно відповіді №20/209 Шепетівської центральної районної лікарні, під час лікування приймав величезну кількість лікарських препаратів частина з яких, була направлена не стільки на лікування хворого скільки пов'язана з необхідністю, позбавити людину хоча б частини болю, та полегшити його страждання.

Отож, варто зазначити, що згідно довідки Шепетівської ЦРЛ у період з 3 серпня 2016 р по 19 серпня 2016 року, організм батька був перенасичений лікарськими препаратами значно частина яких, має сильнодіючі знеболюючі (психотропні) властивості.

Згідно листа Шепетівської ЦРЛ спадкодавець на момент складення заповіту перебував на стаціонарному лікуванні у лікарні. Дана відомість свідчить про те, що особисто ОСОБА_5 не мав змоги прибути до нотаріуса для складення заповіту через обовязок не покидати лікувальний заклад під час лікування на стаціонарі.

Відсутність можливості прибути до нотаріуса без сторонньої допомоги також зумовлена тяжким захворюванням, яке було діагностовано спадкодавцю. Лікарями було встановлено діагноз «Злоякісне новоутворення головного бронху, Ателактаз правої легені, Ендогенна інтоксикація». З поставленими діагнозами людині важко самостійно пересуватись без сторонньої допомоги. Відповідно ОСОБА_2 вжила всіх дій по доставці спадкодавця до нотаріуса для складення заповіту, що в свою чергу порушує таємницю заповіту.

В даній справі має місце порушення ст. 1252 ЦК України, якою встановлено: «Заповіт особи, яка перебуває на лікуванні у лікарні, може бути посвідчений головним лікарем, його заступником з медичної частини або черговим лікарем цієї лікарні...». В даній ситуації заповіт повинен був бути складений у Шепетівській ЦРЛ та посвідчений посадовою особою лікарні.

При посвідченні заповіту нотаріусом не вчинено дій по встановленню дієздатності особи заповідача. Про перебування у лікувальному заклад заповідача нотаріусу було відомо, проте нотаріусом не отримано письмово довідки з лікарні про стан заповідача та можливість усвідомлювати ним свої вчинки.

В судове засідання позивачка та її представник не зявились, але направили на адресу суду заяву, у якій справу просили слухати у їх відсутності, позов підтримали у повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Третя особа в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

З'ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що ОСОБА_5 з 22.06.2016 року по 05.07.2016 рік перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Шепетівської ЦРЛ з діагнозом: Негоспітальна пневмонія правої легені. Синдром середньої долі; з 08 липня 2016 року по 22 липня 2016 рік ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Шепетівської ЦРЛ з діагнозом: Злоякісне новоутворення правої легені, в подальшому направлений в Хмельницьку обласну лікарню; з 26 липня 2016 року по 02 серпня 2016 рік перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Шепетівської ЦРЛ з діагнозом: Захворювання головного бронху. Злоякісне новоутворення правої легені, перебронхіальна форма. Тз N1 Мх; з 03 серпня 2016 року по 19 серпня 2016 рік ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Шепетівської ЦРЛ з діагнозом: Злоякісне новоутворення головного бронху, Ателектаз правої легені. Ендогенна інтоксикація. За період стаціонарного лікування в Шепетівській ЦРЛ ОСОБА_5 отримував наступні лікарські препарати: глутоксим, медоцеф, медоклав, ністатин, ореол, кодтерпін, ротабіотик, глюконат кальцію, аброл 8Я, еуфілін, дексаметазон, дігоксін, преднізолон, супрастін, лораксон, лорікацин, гамма, роліноз, інгаляції з пульмікортом, рапітус, фуросемід, сульцеф, АТФ, інгаляції з беродуалом, реосорбілакт, анальгін, димедрол, но-шпа, трамадол, налбуфін. Крім того, ОСОБА_5 напівнаркотичні препарати згідно листка лікарських призначень приймав під час останньої госпіталізації в ЦРЛ з 08.08.2016р. (трамадол, налбуфін). Дані лікарські препарати не впливали на стан свідомості та здатність усвідомлювати свої дії та вчинки згідно записів в медичних картах стаціонарного хворого, вказане стверджується копією довідки наданої Шепетівською ЦРЛ від 09.02.2017 року за №20/209.

05.08.2016 року приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу у Хмельницькій області ОСОБА_4 було посвідчено заповіт, згідно якого ОСОБА_5 заповів все своє майно ОСОБА_2, що стверджується копією вказаного заповіту зареєстрованого в реєстрі за№959.

20.08.2016 року ОСОБА_5 помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-БВ за №287824 від 07.09.2016 року.

У висновку судово-психіатричного експерта № 483 від 15.09.2017 року вказано, що в матеріалах цивільної справи та медичній документації немає даних, які б вказували на те, що медичні препарати та фізичні страждання вплинули на здатність ОСОБА_5 усвідомлювати свої дії.

Разом з тим, допитаний в ході судового розгляду приватний нотаріус ОСОБА_4, а також свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили суду, що під час складання та посвідчення заповіту ОСОБА_5 знаходився у свідомості, розумів свої дії. Заповіт нотаріус зачитав для нього уголос, після чого він поставив на ньому свій підпис.

Згідно до ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За положеннями ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 225 ЦК України визначає, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно положень ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В ході розгляду справи не здобуто належних і допустимих доказів про те, що під час складання і посвідчення заповіту ОСОБА_5 не усвідомлював значення своїх дій, або не міг ними керувати, а тому із такої підстави, як на це посилається позивачка, неможливо визнати заповіт недійсним.

Враховуючи те, що позивачем не представлено належні та допустимі докази своїх позовних вимог, то в їх задоволенні суд вважає необхідним відмовити.

Керуючись наведеним та ст. 10, 60, ч.3 ст. 209, ст. 212-215 ЦПК суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та нікчемним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення - у той же строк з дня отримання копії рішення, в апеляційний суд Хмельницької області через Шепетівський міськрайонний суд.

Суддя Огороднік І.В.