пр. № 2/759/1580/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 рокуСвятошинський районний суд м. Києва у складі суду : суддя Величко Т.О. розглянувши заяву ОСОБА_1 в порядку Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", заінтересовані особи: Державної казначейської служби України, Печерського районного суду м. Києва про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої незаконним засудженням та рішенням і діями органів досудового слідства і прокуратури,-

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Святшинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Печерського районного суду м. Києва про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої незаконним засудженням та рішенням і діями органів досудового слідства і прокуратури.

21.11.2017 року ОСОБА_2 подав до суду заяву в порядку Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", заінтересовані особи:Державна казначейська служба України, Печерський районний суд м. Києва та просив постановити ухвалу суду про стягнення з Державного бюджету України, шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, громадянина України матеріальну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 883 200,00 грн. Відповідно до ст. 12, ст.13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" та вимог Положення про застосування вказаного Закону, затвердженого наказом Міністерства юстиції Укоаїни та Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 року №6/5/3/41 Розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Заявник вказував, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди обґрунтовується наступним, що 31.03.2012 р. та 10.04.2012 р. при проведенні працівниками УБОЗ ГУМВС України в м. Києві оперативної розробки у ОСОБА_3 були вилучені підробні документи, який вказав, що нібито їх йому передав і підробив ОСОБА_2 Згідно оперативних даних 15.05.2012р. та 01.06.2012 р. СУ ГУМВС України в м. Києві, були порушенні кримінальні справи, а 08.06.2012 р. СУ ГУМВС України в м. Києві об'єднані в одне провадження за номером №20-4055 відносно ОСОБА_1 у вчиненні ним злочинів, передбачених ч.1,3 ст.358 КК України. Спочатку 09.07.2012 року, а потім 01.08.2012 р. ОСОБА_1 слідчим слідчого управління ГУМВС України в м. Києві пред'явлено повне обвинувачення за ч.3 ст. 358 КК України та вибрано міру запобіжного заходу підписка - про невиїзд з постійного місця проживання. 14.09.2012 р. затверджено обвинувальний акт, справу направлено до Печерського районного суду м. Києва. Відповідно до вироку від 21 червня 2013 року Печерський районний суд м. Києва, ОСОБА_1 засуджено до 4-х років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України суд звільнив його від відбування покарання з випробування, під умовою якщо він на протязі 3-х років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки. Згідно ухвали Апеляційного суду м.Києва від 26 листопада 2013 року вирок Печерського районного суду м.Києва від 21.06.2013 року залишено без змін. Виконуючи вирок суду, ОСОБА_2 став на облік в інспекції виконання покарань Святошинського р-ну м.Києва і почав відбувати покарання, сумлінно виконував доручення працівників правоохоронних органів, порядок відбування покарання не порушував.

Заявник вказував, що ОСОБА_2, звернувся з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ і згідно Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2014 року Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26.12.2013 року скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 18 грудня 2014 року вирок Печерського районного суду м.Києва від 21 червня 2013 року скасовано, а кримінальну справу направлено прокурору міста Києва для проведення додаткового досудового розслідування. Запобіжний захід - підписку про невиїзд, залишено без змін.

Заявник вказував, що 25.12.2015 року Прокуратура м.Києва направила дану кримінальну справу відносно ОСОБА_1 до Київської місцевої прокуратури №6 м.Києва, а остання перереєструвала її в ЄРДР під кримінальним провадженням за №00000126 від 02.02.2016 року і направила до Печерського управління головного управління Національної поліції в місті Києві для проведення подальшого досудового розслідування. 08.07.2016 року досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №00000126 від 02.02.2016 року за ознаками вчиненого правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 358 КК України, слідчим СВ Печерського управління головного управління Національної поліції в місті Києві закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв'язку з відсутністю в діяннях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.

Заявник вказував, що за весь період досудового розслідування, судового розгляду і перегляду справи в апеляційних та касаційній інстанціях, починаючи з 08.07.2012 року, ним як інвалідом 2-ї групи, по 08.07.2016 року, адвокату за надання правової допомоги виплачено кошти у сумі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. Так, відповідно до квитанцій №7 від 01.09.2012 року з 01 червня 2012 року по 14.09.2012 року за досудове слідство, ОСОБА_2 за правову допомогу виплатив адвокату кошти у сумі 8000 (вісім тисяч) грн. За розгляд справи у Печерському районному суді м.Києва, з 14.09.2012 по 21.03.2013 року - згідно квитанції №6 від 01.09.2013 виплатив 22 000 (двадцять дві тисячі) грн. За розгляд в Апеляційній інстанції з вересня по листопад 2013 року - 5000 (п'ять тисяч) грн., згідно квитанції №5 від 20.11.2013, у касаційній інстанції з листопада 2013 року по травень 2014 року - вищому спеціалізованому суді з розгляду цивільних і кримінальних справ виплатив 5000 (п'ят тисяч) грн., згідно квитанції №21 від 20.05.2014, в апеляційні інстанції з травня по грудень 2014 року, де проводився повторний розгляд апеляційної скарги після скасування Ухвали Апеляційного суду м.Києва від 26.11.2013 і постановлення нової Ухвали Апеляційного суду м.Києва від 18 грудня 2014 року, згідно квитанції №14 від 18.12.2014 - 8000 (вісім тисяч) грн., в подальшому під час проведення додаткового досудового слідства в слідчому відділі Печерського РУ ГУ НП у м.Києві в період з грудня 2014 року по 08.07.2016 року, згідно квитанції №1 від 05.01.2015 виплатив 2000 (дві тисячі) грн., що разом складає 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн.

Крім того, заявнику було завдано моральну шкоду, обґрунтовуючи тим, що внаслідок кримінального переслідування були порушені його конституційні права на захист, доступ до суду, повагу гідності, свободу та особисту недоторканість, що призвело до незаконного порушення кримінальної справи, незаконного засудження і застосування до нього запобіжного заходу - підписки про невиїзд. Тривалі страждання призвели до виникнення додаткових страждань, втрату якості життя, поширення відносно себе неправдивої інформації щодо вчинення кримінального правопорушення, неможливості отримати паспорта громадянина України для виїзду за кордон і інші моральні страждання. Починаючи з 08.07.2012 року до 08.07.2016 року, тобто, на протязі 4 років, що відповідає 48 місяцям, застосування підписки про невиїзд впродовж тривалого часу обмежило право позивача на вільне пересування та зміну місця проживання, гарантоване ст. 33 Конституції України. Заявник знаходився під психологічним впливом і тиском, проведенням обшуків по місцю проживання і внаслідок постійних викликів до органів досудового розслідування, судів всіх інстанція він знаходився під страхом того, що його засудять, а як інвалід 2-ї групи (цукровий діабет 2-ї степені) не зможе нормально лікуватись і підтримувати відносини з оточуючими та рідними, що призвело до втрати позбавлення людської гідності, моральних страждань та якості життя.

Заявник зазначив, що під час досудового розслідування та судового розгляду, а особливо засудження заявник пережив інтенсивний емоційний стрес, який супроводжувався вираженими почуттями страху перед органами влади та досудового слідства і суду, втрату довіру до них, постійне переживання за становище близьких родичів та оточуючих і знайомих його друзів, безпорадності та неможливості у вирішенні даної проблеми, приниження гідності призвели до погіршення його психічного стану та додаткових зусиль для організації свого життя. Після скасування вироку заявник тривалий час не міг прийти до нормального стану, вимушений лікуватися від наслідків психічного переживання та погіршення сну, втратив вагу, появився тривалий головний біль, посилилося серцебиття та став підніматися кров'яний тиск при хвилюванні. Став розсіяним, відбулися зміни у пам'яті та зору. Виник та закріпився стан хронічної емоційної напруги з негативними переживаннями, очікуванням нового кримінального прислідування, недовіри та страху перед майбутнім і рідними та близькими людьми. Актуалізації неприємних спогадів з переживанням, недовіра до оточуючих, бажання уникнути контактів, замикання, призвело до негативних змін налагодження життєвого стилю, примусило мене до залучання значних фізичних, душевних та моральних ресурсів на подолання та компенсацію її наслідків. Також психологічна травма була наслідком втрати його соціальних зв'язків зі своїми рідними та близькими, що призвела до моральних втрат. На даний час заявник має нестабільний психологічний стан здоров'я, на відновлення якого йому потрібно довгий час і значні кошти.

Заявник зазначив, що враховуючи конкретні обставини справи, характер моральних страждань, їх наслідки, що визначено відповідно до висновку №2-10/11 Експертного психологічного дослідження від 10 листопада 2017 року, ситуація притягнення до кримінальної відповідальності з винесенням обвинувального судового вироку, необхідністю багаторічного відстоювання своїх прав постала для ОСОБА_1 тривало психотравмуючою, що обумовило негативні зміни психоемоційної та соціальної сфер існування особистості, погіршили соціальну ситуацію, чим викликали формування негативних психологічних переживань, тобто завдали ОСОБА_1 моральні страждання. Орієнтовний розмір компенсації моральних страждань становить 276 мінімальних заробітних плат, в розрахунку (ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" розміри мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 року - 3200 гривен), що складає 883 200 (вісімсот вісімдесят три тисячі двісті) грн. На думку заявника моральна шкода завдана йому органами досудового розслідування та суду, та прокуратури, незаконним засудженням виміряти не можливо, але враховуючи висновок №2-10/11 Експертного психологічного дослідження від 10 листопада 2017 року, сума моральної шкоди у розрахунку з 276 мінімальних заробітних плат орієнтовно складає 883 200 (вісімсот вісімдесят три тисячі двісті) грн.

Суд дослідивши письмові докази подані до матеріалів справи в обгрунтування вимог заяви, встановив наступне.

Суд розглядає справу відповідно до п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК ( 15.12.2017 року).

Зантересовані особи: були належним чном повідомлоені про необхідність полати свої заперечення, розрахунки, иощо з приводу полвної заяви, свої заперечення докази розрахунки витрат тощо суду не подали.

Судом встановлено, що відповідно до вироку від 21 червня 2013 року Печерський районний суд м. Києва, ОСОБА_1 засуджено до 4-х років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України суд звільнив його від відбування покарання з випробування, під умовою якщо він на протязі 3-х років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки.

Судом встановлено, що згідно ухвали Апеляційного суду м.Києва від 26 листопада 2013 року вирок Печерського районного суду м.Києва від 21.06.2013 року залишено без змін.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, звернувся з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ і згідно Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2014 року Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26.12.2013 року скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Судом встановлено, що Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 18 грудня 2014 року вирок Печерського районного суду м.Києва від 21 червня 2013 року скасовано, а кримінальну справу направлено прокурору міста Києва для проведення додаткового досудового розслідування. Запобіжний захід - підписку про невиїзд, залишено без змін. За весь період судового розгляду щодо заявника відбулося 35 судових засідань в різних судових інстанціях.

Згідно ст.8 Конституції України в Україні визначається принцип верховенства права Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повині їй відповідати. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно ст.3 Статуту Ради Європи, відповідна кожна держава, яка є членом Ради Європи визнає принцип верховенства права. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозахисну діяльність, злокрема закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті ідеями соціальної спрведливості, рівності, тощо.

Тобто право на відшкодування шкоди передбачено Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), Протоколом № 7 до Конвенції, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон), Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Згідно пункту 5 статті 5 Конвенції, відповідно кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має право на відшкодування, а також практики ЄСПЛ у вказаній категорії справ. «У справах «Світлорусов проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Корнейкова проти України», «Мироненко і Мартенко проти України» ЄСПЛ констатував порушення пункту 5 статті 5 Конвенції з огляду на неможливість для заявників отримати відшкодування шкоди, завданої національними органами у контексті провадження в їхніх кримінальних справах».

У цивільному праві України застосовується система генерального делікту, відповідно до якої всяке заподіяння шкоди передбачається протиправним і тягне обов'язок причинителя відшкодувати цю шкоду, якщо тільки він не доведе свою правомочність на його заподіяння. В даній категорії справ моральна шкода яка не може бути компенсована тільки констатацією факту порушення майнових прав.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров"я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров'я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм.Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров'я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.Держава дбає про розвиток фізичної культури і спорту, забезпечує санітарно-епідемічне благополуччя.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" (далі-Закон) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема - незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття утримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, в тому числі, і у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до ст. 76ЦПК України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.2. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77ЦПК України1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78ЦПК України 1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81ЦПК України1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.2. У справах про дискримінацію позивач зобов'язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. 3. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв'язку з повідомленням ним або членом його сім'ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов'язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача.4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 82.1. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.2. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.3. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.6. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.7. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.8. Обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи судом.

Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" та Положенням про застосування вказаного Закону, затвердженого наказом Міністерства юстиції Укоаїни та Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 року №6/5/3/41 (п.17 Положення) не передбачено, призначення судом експертизи щодо завдання матеріального збитку.

Судом встановлено, що 25.12.2015 року Прокуратура м.Києва направила дану кримінальну справу відносно ОСОБА_1 до Київської місцевої прокуратури №6 м.Києва, а остання перереєструвала її в ЄРДР під кримінальним провадженням за №00000126 від 02.02.2016 року і направила до Печерського управління головного управління Національної поліції в місті Києві для проведення подальшого досудового розслідування. 08.07.2016 року досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №00000126 від 02.02.2016 року за ознаками вчиненого правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 358 КК України, слідчим СВ Печерського управління головного управління Національної поліції в місті Києві закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв'язку з відсутністю в діяннях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.

У порядку п. 12.Частинами першою та другою статті 12 Законом № 266/94-ВР передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 Закону № 266/94-ВР.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону № 266/94-ВР).

Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення), у разі винесення виправдувального вироку, для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону № 266/94-ВР, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

У місячний термін з дня звернення громадянина суд витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною першою статті 12 Закону № 266/94-ВР ухвалу. Пункт 12 Положення містить вимоги щодо змісту такої ухвали.У разі незгоди з винесеною ухвалою суду громадянин має право оскаржити її до суду вищої інстанції.

Питання відшкодування моральної шкоди, що передбачено частиною 1 статті 13 Закону № 266/94-ВР, за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно із частиною першою статті 12 цього Закону.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив: фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльн ість. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>».

Фактичний розмір заявленої до стягнення моральної шкоди може бути визначений за загально відомою методикою проф. ОСОБА_7 яка Рішенням про державну реєстрацію від 03.03.2010 року включена до Реєстру за реєстраційним кодом 14.1.04 «ІНФОРМАЦІЯ_2». Вказана методика є єдиною офіційною методикою в Україні для розрахунку моральної шкоди та схвалена Науково - методологічною радою з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України. Зазначена методика ґрунтується на: а) презумпції моральної шкоди страждань, які повинна відчути «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина; б) визначення базисного рівня розміру компенсації за страждання, спричинені заподіянням тяжкої шкоди здоров'ю, що приймається в розмірі 720 мінімальних розмірів зарплати; в) розробленій шкалі співвідношень розмірів компенсації моральної шкоди на основі співвідношень максимальних санкцій Кримінального кодексу, що передбачають відповідальність за посягання на аналогічні права людини; г) розробленій формулі, за допомогою якої можна визначити розмір компенсації та яка враховує критерії, що повинен прийняти до уваги суд при вирішенні відповідного питання.

Відповідно до пункту п'ятого статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімум доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, станом з 01.01.2017 року складає 3200,00грн.

Рекомендації ВСУ вимагають, щоб суд в рішенні сам обґрунтував якими критеріями він виміряв присуджений розмір відшкодування моральної шкоди - «При з'ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить» (Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

ІНФОРМАЦІЯ_2, яку розробив у 1997 році ОСОБА_6, зареєстрована Міністерством юстиції України 03.03.2010 р. під номером 14.1.04 згідно з даними, оприлюдненими на офіційному веб-сайті Мін'юсту в галузі «Психологічні експертизи» (http://rmpse.minjust.gov.ua/), тобто вже п'ять років офіційно використовується.

Судова практика також вказує, що згідно відповіді Міністерства Юстиції України від 04.06.2010 р. № 6103-0-26-10-36 відповідно до Порядку атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2008 р. № 595, рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції від 03.03.2010 р. «ІНФОРМАЦІЯ_2» (розробник ОСОБА_7.) внесена до Реєстру методик проведення судових експертиз, реєстраційний код 14.1.04 (Рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 26.10.2010 р. у справі № 2-20/2010 http://reyestr.court.gov.ua/Review/11823043).

Виходячи із того, що методика встановлення заподіяної моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань, розробником якої є ОСОБА_6, створена в 1997 р., використовується для проведення психологічних експертиз (психологічних досліджень), отримала державну реєстрацію 03.03.2010 р. (реєстраційний код 14.1.04) та включена до Реєстру методик проведення судових експертиз, ведення якого передбачено в наказі Міністерства юстиції України від 02.10.2008 р. № 1666/5 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/37766080). суд ввжає за можливе при визначенні розміру моральної шкоди скористатися саме такою методикою.

Вказана методика є єдиною офіційною методикою в Україні для розрахунку моральної шкоди та схвалена Науково - методологічною радою з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України. Зазначена методика ґрунтується на: а) презумпції моральної шкоди страждань, які повинна відчути «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина; б) визначення базисного рівня розміру компенсації за страждання, спричинені заподіянням тяжкої шкоди здоров'ю, що приймається в розмірі 720 мінімальних розмірів зарплати; в) розробленій шкалі співвідношень розмірів компенсації моральної шкоди на основі співвідношень максимальних санкцій Кримінального кодексу, що передбачають відповідальність за посягання на аналогічні права людини; г) розробленій формулі, за допомогою якої можна визначити розмір компенсації та яка враховує критерії, що повинен прийняти до уваги суд при вирішенні відповідного питання.

Так якщо рахувати за вищевказаною методикою, з урахуванням положень (стаття 13 Закону № 266/94-ВР), згідно якої відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. розрвхунок моральної шкоди буде мати такий розмір, відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" розміри мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 року складають 3200 гривен. Розрахунок з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на день розгляду справи, що складає (3200 х 276 міс.) 883 200 (вісімсот вісімдесят три тисячі двісті) грн. Загальна сума морального відшкодування відповідно до висновку №2-10/11 Експертного психологічного дослідження від 10.11.2017 року складає:883 200 (вісімсот вісімдесят три тисячі двісті) грн. .

Керуючись ст.ст. 3,21,22,23,27,28,29,32,41,42,43,46,48,49,56,6162,64,68 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), Протоколом № 7 до Конвенції, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, ст.ст.15,16, 23, 1176ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду"

затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 4 березня 1996р.№6/5/3/41, ст.ст.4-13,77-84 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списаня у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України у 2017 році на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, ідентифікційний номер платника податків 250621161, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1. розмір матеріальної шкоди у розмірі 50 000 (пятдесят тисяч) грн.,00 коп., моральну шкоду у розмірі 883 200 (вісімсот вісімдесят три тисячі двісті) грн. 00 коп. Всього на загальну суму 933 200 (девятсот тридцять три тисячі двісті) грн. 00 коп.

Державній казначейській службі Україні та її відповідному територіальному органу у відповідності до п.13 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду",затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 4 березня 1996р.№6/5/3/41, невідкадно повести дії по виплаті на рахунок ОСОБА_2, вказаних у абзаці першому цієї ухвали, сум.

Строк пред"явлення до виконання протягом трьох років.

Ухвала суду може бути оскаржена ОСОБА_2 до суду вищої інстанцї у касаційному порядку, протягом п"яти днів з часу отримання копії ухвали суду.

Суддя Т.О. Величко