Справа № 496/181/17
Провадження № 2/496/717/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року Біляївський районний суд

Одеської області

у складі: головуючого судді Трушиної О.І.

при секретарі Дигуляр А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Біляївської міської ради Одеської області про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло № 999, видане Приватизаційним бюро при Біляївській міській раді 15 березня 1996 року на квартиру № 12, розташовану по вул. Гагаріна, 1 в м. Біляївка Одеської області на імя ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та вважати, що відповідно до зазначеного свідоцтва про право власності вказана квартира належить ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, а саме по ? частині кожному.

Свої вимоги мотивує тим, що він народився 30 січня 1976 року у м. Біляївка та з народження проживав разом зі своєю матірю ОСОБА_2, сестрою ОСОБА_3 та бабусею ОСОБА_4 у квартирі № 12, розташованій по вул. Гагаріна, 1 в м. Біляївка Одеської області. У 1993 році він закінчив 11 класів Біляївської ЗОШ № 1 та вступив до Одеського коледжу стандартизації метрології та сертифікації. У звязку з цим на період навчання 20.09.1993 році він був тимчасово зареєстрований в гуртожитку даного навчального закладу, в якому прожив лише один рік, а потім з дому щодня їздив на навчання на громадському транспорті. Після закінчення коледжу його було зараховано на другий курс Політехнічного університету та прописано у гуртожитку цього навчального закладу, в якому він проживав півтора роки, а потім також їздив на навчання з дому. З 12.03.2001 року він знову зареєструвався у зазначеній квартирі. В грудні 2016 році йому стало відомо, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом його матері про визнання права власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину квартири, в якій він проживав та зареєстрований, але з невідомих йому причин в приватизаційних документах відсутній запис про нього, як члена сімї. Як зясувалося, під час його навчання, бабуся звернулася до Приватизаційного бюро при Біляївській міській раді з заявою про приватизацію квартири та розпорядженням органу приватизації № 999 від 05 березня 1996 року квартира була передана у власність. На підставі вказаного розродження Приватизаційним бюро при Біляївській міській раді було видано свідоцтво про право власності, відповідно до якого ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить по 1/3 частині квартири кожному. Таким чином під час приватизації квартири були порушені його права, як члена сімї, який тимчасово, у звязку з навчанням, був зареєстрований за іншою адресою, а тому він змушений звернутися з даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав.

Позивач у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. При цьому ОСОБА_2 пояснила, що позивач, будучи повнолітнім, свідомо відмовився від приватизації, а тому свідоцтво про право власності на квартиру було видано на її імя, імя її доньки та матері. В свою чергу, ОСОБА_3 вважає, що квартира повинна бути у власності однієї особи, а тому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача Біляївської міської ради Одеської області до судового засідання не зявився, але направив до суду заяву, в якій вказав, що проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує та просить справу розглянути без його участі.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, позивач народився 30 січня 1976 року у м. Біляївка Одеської області та з народження проживав разом зі своєю матірю ОСОБА_2, сестрою ОСОБА_3 та бабусею ОСОБА_4 у квартирі № 12, розташованій по вул. Гагаріна, 1 в м. Біляївка Одеської області.

У 1993 році позивач вступив до Одеського коледжу стандартизації метрології та сертифікації, у звязку з чим 20.09.1993 році він був тимчасово зареєстрований в гуртожитку даного навчального закладу. Після закінчення коледжу його було зараховано на другий курс Політехнічного університету та зареєстровано в іншому гуртожитку.

З 12.03.2011 року позивач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дані обставини підтверджуються копією паспорта на імя ОСОБА_1 про місце проживання (а.с.4).

Розпорядженням органу приватизації від 05.03.1996 року № 999, квартира АДРЕСА_1, за заявою наймача ОСОБА_4, була передана у приватну власність (а.с.7).

На підставі зазначеного розпорядження Приватизаційним бюро при Біляївській міській раді 15 березня 1996 року було видано свідоцтво про право власності на житло № 999, відповідно до якого власниками квартири на праві спільної часткової власності зазначені ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (по 1/3 частині). Загальна площа квартири складає 58,80 кв.м. (а.с.8).

18 травня 2002 року ОСОБА_4 померла, згідно свідоцтва про смерть (а.с.26).

Після її смерті спадкоємцем за законом першої черги є відповідачка ОСОБА_2

В теперішній час в провадженні Біляївського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Біляївської міської ради Одеської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на 1/3 частину квартири у порядку спадкування за законом. Провадження у справі зупинено до розгляду цієї цивільної справи.

Позивач зазначає, що під час приватизації квартири були порушені його права, як члена сімї, який тимчасово, у звязку з навчанням, був зареєстрований з іншою адресою.

Процес приватизації житла, що знаходиться у державній власності регулюються Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-ХІІ від 19.06.1992 року.

Згідно статей 1, 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, яка діяла на момент приватизації) приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

До обєктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму.

У відповідності до ч.1 ст. 5, ч.2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, що діяла на момент приватизації спірної квартири) до членів сімї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно п.2 ст. 71 ЖК України (в редакції, що діяла на момент приватизації спірної квартири) жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи (екіпажі суден, працівники геологічних, розвідувальних партій, експедицій тощо) або у звязку з навчанням (студенти, аспіранти тощо) - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

У випадках, передбачених пунктами 1 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Таким чином, за позивачем зберігалось жиле приміщення, а саме: квартира, яка розташована АДРЕСА_2.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, оскільки під час приватизації спірної квартири були порушені житлові права останнього, зокрема ті, що передбачені ст. 9 ЖК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 71 ЖК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового будинку», суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Біляївської міської ради Одеської області про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло задовольнити.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло № 999, видане Приватизаційним бюро при Біляївській міській раді 15 березня 1996 року на квартиру № 12, розташовану по вул. Гагаріна, 1 в м. Біляївка Одеської області на імя ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Вважати, що відповідно до свідоцтва про право власності № 999, виданого Приватизаційним бюро при Біляївській міській раді 15 березня 1996 року квартира № 12, розташована по вул. Гагаріна, 1 в м. Біляївка Одеської області, належить ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, а саме по ? частині кожному.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, до апеляційного суду Одеської області, через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Біляївського райсуду

Одеської області: ОСОБА_6