Справа № 635/1613/17
Провадження № 2/635/1593/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

13 квітня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Панас Н.Л.

при секретарі - Сайко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у с.Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що 16 травня 2011 року помер її син - ОСОБА_3. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді 141/200 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, вул.Московська, 36. Після його смерті вона звернулася до нотаріальної контори за оформленням своїх спадкових прав, але нотаріус запропонувала звернутися до суду, так як відсутні документи, що підтверджують право власності та державну реєстрацію власності на нерухоме майно. Крім того, відсутні відомості про останнє місце проживання спадкодавця на день його смерті. Тому просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_3, який помер 16 травня 2011 рок,у з батьком - ОСОБА_4, який помер 19 травня 2009 року, та визнати за ним право власності на 141/200 часток нерухоме майно, яке залишилось після смерті сина ОСОБА_3, який помер 16 травня 2011 року, в порядку спадкування за законом.

Позивач у судове засідання не з"явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи у її відсутність суду не надавала. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність, за участю її представника.

Представник позивача у судове засідання не з"явилася, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримала і просила задовольнити у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд, у відповідності з вимогами ст.224 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у його відсутність, постановивши по справі заочне рішення.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою (скаргою) осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі.

Частинами 3 та 4 ст.2 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

У відповідності до п.п.1, 4 Перехідних та прикінцевих положень Цивільного Кодексу України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України, власникові нерухомого майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На підставі положень ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Відповідно до ч.2 цієї статті, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Крім того, у Постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54 цс 12 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах сформульовано обов'язкова для всіх судів України правова позиція.

Відповідно до статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Як встановлено у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копію паспорту громадянина України серії ММ №258894, виданого 08 липня 1999 року Московським РВ ХМУУМВС України в Харківській області (а.с.8).

З довідки про укладення шлюбу №2044, виданої 19 липня 2011 року Відділом по Усольському району і м.Усольє-Сибірське управління служби РАЦС Іркутської області РФ, що в архіві відділу по Усольському районі і м.Усольє-Сибірське управління служби РАЦС Іркутської області є запис про укладення шлюбу №176 від 15 травня 1957 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище - ОСОБА_4 (а.с.10).

Як вбачається з довідки про народження №2050, виданої 19 липня 2011 року Відділом по Усольському районі і г.Усольє-Сибірське управління служби РАЦС Іркутської області РФ, що в архіві відділу по Усольському районі і м.Усольє-Сибірське управління служби РАЦС Іркутської області є запис про народження №750 від 24 червня 1958 року ОСОБА_3, 27 травня 1958 року, батьком якого є ОСОБА_4, мати - ОСОБА_6 (а.с.11).

З копії свідоцтва про смерть серії I-ВЛ №561123, виданого 15 листопада 2016 року Харківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_4 помер 19 травня 2009 року (а.с.22)

16 травня 2011 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ №317817, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції Харківської області (а.с.23).

Як вбачається з акту депутата Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області, що у м.Мерефа по вулиці Московська, 36 Харківської області був зареєстрований і мешкав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак, 10.06.2009 року ОСОБА_4 помер. На час смерті з ним мешкав і був зареєстрований за даною адресою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 16 травня 2011 року. З моменту смерті ОСОБА_3 у будинку більш ніхто не проживав (а.с.24).

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні було встановлено факт спільного проживання ОСОБА_3, який помер 16 травня 2011 року з батьком ОСОБА_4, який помер 19 травня 2009 року за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, вул.Московська, 36.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 2 ст.1223 ЦК України передбачено, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Крім того, ч.1 ст.1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У відповідності до вимог ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_4 був власником 141/200 часток житлового будинку з надвірними будівлями по вул.Московській буд.36 в м.Мерефа Харківського району Харківської області.

Рішенням народного суду Харківської області було визнано за ОСОБА_4 право власності на 53/100 часток житлового будинку №36 по вулиці Московська в м.Мерефа, зареєстрованого за ОСОБА_7 (а.с.14).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2007 року було встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_4 та його батьком ОСОБА_7, який помер 25 червня 1995 року. Крім того, було визнано за ОСОБА_4 право власності на 41/100 частину житлового будинку №36 по вул.Московській в м.Мерефа Харківського району Харківської області в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_7, який помер 25 червня 1995 року (а.с.15-16).

Як вбачається з довідки КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №608 від 19 жовтня 2016 року, що за архівними матеріалами бюро (станом на 31.12.2012 року) право власності на житловий будинок №36 по вул.Московській в м.Мерефа Харківського району Харківської області в БТІ зареєстровано: 141/200 частинах за гр.ОСОБА_4, на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2007 року, справа №2-0-185/07 та рішення Народного суду Харківської області від 29 липня 1980 року, справа №2-1817; в 59/200 частинах за гр.ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 19 жовтня 1984 року, за реєстровим №1-3485, посвідченого Першою держнотконтрою Харківського району (а.с.17).

З довідки про укладення шлюбу №2044, виданої 19 липня 2011 року Відділом по Усольському районі і г.Усольє-Сибірське управління служби РАЦС Іркутської області РФ, що в архіві відділу по Усольському районі і м.Усольє-Сибірське управління служби РАЦС Іркутської області є запис про укладення шлюбу №176 від 15 травня 1957 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище - ОСОБА_4 (а.с.10).

Як вбачається з довідки про народження №2050, виданої 19 липня 2011 року Відділом по Усольському районі і г.Усольє-Сибірське управління служби РАЦС Іркутської області РФ, що в архіві відділу по Усольському районі і м.Усольє-Сибірське управління служби РАЦС Іркутської області є запис про народження №750 від 24 червня 1958 року ОСОБА_3, 27 травня 1958 року, батьком якого є ОСОБА_4, мати - ОСОБА_6 (а.с.11).

З копії свідоцтва про смерть, виданого 15 листопада 2016 року Харківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_4 помер 19 травня 2009 року (а.с.22).

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_4 заповів все належне йому майно сину - ОСОБА_3 На час смерті ОСОБА_4 був живий його син - ОСОБА_3А, син позивача, який мешкав у спірному домоволодінні на час відкриття спадщини.

16 травня 2011 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ №317817, виданого 09 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції Харківської області (а.с.23).

Позивач після смерті чоловіка ОСОБА_4 декілька разів укладала шлюб, що підтверджується витягами з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, змінюючи своє прізвище з "Легези" на "Бугаєнко"; з "Бугаєнко" на "Корнієнко" (а.с.12-13).

Як вбачається з відповіді державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 05 квітня 2017 року вбачається, що після ОСОБА_4, який помер 19 травня 2009 року і на день смерті мешкав за адресою: м.Мерефа, вул.Московська, 36 Харківського району Харківської області з заявою про прийняття спадщини, згідно заповіту, посвідченого 29 травня 2008 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_9, за реєстровим №1482 на протязі шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця звернувся його син - ОСОБА_3 Заяв від інших спадкоємців до держконтори не поступали. Свідоцтва про право на спадщину держнотконтора не надавала. Після ОСОБА_3, який помер 16 травня 2011 року і на день смерті мешкав за адресою: м.Мерефа, вул.Московська, буд.№36 Харківського району Харківської області з заявою про прийняття спадищини на протязі шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця звернулася ОСОБА_1 Заяви від інших спадкоємців до держнотконтори не поступали. Свідоцто про право на спадщину держнотконтора не видавала (а.с.42).

Тобто, єдиним спадкоємцем першої черги на спадщину, що залишилася після ОСОБА_3, який помер 16 травня 2011 року, та складається з 141/200 часток житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, вул.Московська, 36 є позивач по справі - ОСОБА_1

Однак, як було встановлено у судовому засіданні, що також підтверджується наданими суду письмовими доказами, а також листом від 04 жовтня 2016 року державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, відсутні документи, що підтверджують права власності та державну реєстрацію права власноті спадкового майна за ОСОБА_3, який помер 16 травня 2011 року.

Згідно з положеннями ст.1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Крім того, у відповідності до вимог ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Також, у відповідності до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» У цьому законі терміни вживаються в такому значенні: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, згідно з ч.1 ст.4 того ж Закону обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

У зв'язку з тим, що сином позивача не була дотримана процедура оформлення права власності у встановленому законом порядку, але окрім позивача інших спадкоємців не має, суд приходить до висновку, що на теперішній спадкоємцем першої черги на спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1 - позивач по справі.

Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що після смерті ОСОБА_3, який помер 16 травня 2011 року, відкрилася спадщина у вигляді 141/200 часток житлового будинку з надвірними будівлями, яке розташоване за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, вул.Московська, 36, та те, що єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є позивач по справі - ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 81,82, 213, 214, 215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3, який помер 16 травня 2011 року, постійно мешкав з батьком ОСОБА_4, який помер 19 травня 2009 року за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, вул.Московська, 36.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 141/200 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, які розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, вул.Московська, 36, що складається з: житлового будинку літер А-1, житловою площею 90,1 кв.м., прибудови літер А-1, ганку літери а1, а2, погрібу літери а3, а4, тамбуру літери а5, сараю літер Б, гаражу літер В, літнього душу літер М, сараю літер Е, вбиральні літер Ж, лазні літер З, літньої кухні літер Д, веранди до літньої кухні літер д, сараю літер Л, вбиральні літер У, воріт літери г1, г2, огорожі літер г3, хвіртки літер г4, огорожі літер г5, після смерті сина ОСОБА_3, який помер 16 травня 2011 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів зі дня отримання копії рішення

Рішення може бути оскаржено сторонами повністю або частково до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Апеляційна скарга подається у письмовій формі протягом десяти днів зі дня проголошення рішення.

Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів зі дня отримання копії рішення.

Суддя Н.Л.Панас