АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/1462/14-ц Головуючий І інстанції Назаренко О.В.
Провадження № 22-ц/790/464/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

-ОСОБА_2А,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «БМ Банк»(далі за текстом ПАТ «БМ Банк», позивач) звернулося до Харківського районного суду Харківської областіз зазначеним позовом, посилаючись на те, що 22 квітня 2008 р. між ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 7/32/22042008, згідно з яким позивач надав, а відповідач отримав на умовах, визначених кредитним договором, грошові кошти у розмірі 71 200,00 дол. США, зі сплатою 13 % річних, на придбання нерухомості на вторинному ринку з терміном остаточного повернення кредиту - 21 квітня 2023 року.

На забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором між ним та банком було укладено договір іпотеки № 7/32/220408/-3 від 22.04.2008 р., згідно якого відповідач надав Позивачу в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки) - земельну ділянку цільовим призначенням «земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка)», площею 0,1496 га, що розташована за адресою: Харківська область. Харківський район, с. Циркуни, вул. Припятська, буд. 42. Також в якості забезпечення виконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором між ним, позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №7/32/220408/-1 від 22.04.2008 року. Крім того, договір поруки в якості забезпечення виконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором було укладено між позивачем, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (договір поруки №7/32/220408/-2). За договорами поруки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 поручився перед позивачем в повному обсязі відповідати за зобовязаннями ОСОБА_3, що випливають з кредитного договору.

Взяті на себе зобовязання по поверненню кредиту та сплаті процентів в строки, що передбачені п.п. 3.4., 5.1.1. кредитного договору, ОСОБА_3 належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 29.05.2015 року у розмірі 139080,34 доларів США, що є на день розрахунку 29.05.2015 р. за курсом НБУ еквівалент 2927394,56 грн. (два мільйони девятсот двадцять сім тисяч триста девяносто чотири гривні 56 коп.).

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог, ПАТ «БМ Банк» просило стягнути достроково солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «БМ БАНК» заборгованість за кредитним договором №7/32/220408 від 22 квітня 2008 року станом на 29.05.2015 року у розмірі 139080,34 доларів США, що є на день розрахунку 29.05.2015 року за курсом НБУ еквівалент 2927394,56 грн., а також звернути стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки № 7/32/220408/-3 від 22.04.2008 року між акціонерним товариством «БМ Банк» та ОСОБА_3, контрольна сума 112632ГДВ8: на земельну ділянку цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка), площею 0,1496 га, Харківська обл., Харківський район, с. Циркуни, вул. Припятська буд. 42, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №1552 від 22.04.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «БМ Банк», в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №7/32/220408 від 22.04.2008 р., укладеним між акціонерним товариством «БМ Банк» та ОСОБА_3 станом на 29.05.2015 року у розмірі 139080,34 дол. США, що є на день розрахунку 29.05.2015 року за курсом НБУ еквівалент 2 927 394,56 грн., що складається з строкової заборгованості по кредиту в сумі 54532,33 дол. США - еквівалент 1147808,86 грн.; простроченої заборгованості по кредиту в сумі 13811,07 дол. США еквівалент 290698,54 грн.; сума заборгованості по процентах - 23941,02 дол. США - еквівалент 503916,02 грн.; донарахована сума заборгованості по процентах 22301,51 - еквівалент 469407,24 грн.; пеня за період з 22.04.2008 р. по 28.05.2015 р. в сумі 24494,41 дол. США - еквівалент 515563,89 грн. та становити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за ціною на час реалізації, визначеною згідно експертної оцінки предмету іпотеки у виконавчому провадженні.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 вересня 2016 року позов ПАТ «БМ Банк» задоволено. Стягнуто достроково солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «БМ БАНК» заборгованість за кредитним договором № 7/32/220408 від 22 квітня 2008 року станом на 29.05.2015 р. у розмірі 139080,34 доларів США, що еквівалент 2927394,56 грн.. Звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки № 7/32/220408/-3 від 22.04.2008 р між АТ «БМ Банк» та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстраційний номер 7078193, і контрольна сума 112632ГДВ8: на земельну ділянку цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка), площею 0,1496 га, Харківська обл., Харківський район, с. Циркуни, вул. Припятська буд. 42, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №1552 від 22.04.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «БМ Банк», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №7/32/220408 від 22.04.2008 р., укладеним між акціонерним товариством «БМ Банк» та ОСОБА_3 станом на 29.05.2015 року у розмірі 139080,34 дол. США (сто тридцять девять тисяч вісімдесят доларів 34 центи США), що є на день розрахунку 29.05.2015 р. за курсом НБУ еквівалент 2927394,56 грн. (два мільйони девятсот І двадцять сім тисяч триста девяносто чотири гривні 56 коп.), що складається з строкової заборгованості по кредиту в сумі 54532,33 дол. США - еквівалент 1147808,86 грн.; простроченої заборгованості по кредиту в сумі 13811,07 дол. США еквівалент 290698,54 грн.; сума заборгованості по процентах 23941,02 дол. США - еквівалент 503916,02 грн.; донарахована сума заборгованості по процентах 22301,51 - еквівалент 469407,24 грн.; пеня за період з 22.04.2008 р. по 28.05.2015 р. в сумі 24494,41 дол. США - еквівалент 515563,89 грн., та встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за ціною на час реалізації, визначеною згідно експертної оцінки предмету іпотеки у виконавчому провадженні.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки висновку, складеному ТОВ «Центр юридичних та бухгалтерських послуг ПРОФЕСІОНАЛ». Крім того, суд першої інстанції, згідно твердження апелянта, допустив подвійне стягнення однієї заборгованості, стягнувши її солідарно з іншими відповідачами з ОСОБА_3 та, при цьому, звернувши стягнення на предмет іпотеки. Також відповідач посилався на те, що рішення суду суперечить вимогам ст. ст. 39, 43 Закону України «Про іпотеку», адже в резолютивній частині рішення не зазначено початкової ціни предмету іпотеки під час здійснення виконавчого провадження. Представник позивача подав до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, безпідставність доводів і вимог апеляційної скарги.

Особи, які приймають участь у справі в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, повідомлялися про дату та місце слухання справи своєчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не сповістили.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, зважаючи на вимоги ст. ст. 1, 303-1, ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до такого.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «БМ Банк», суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем ОСОБА_3 порушено умови кредитного договору від 22 квітня 2008 року, внаслідок чого станом на 29.05.2015 року виникла заборгованість у розмірі 139080,34 дол. США, що є на день розрахунку 29.05.2015 року за курсом НБУ еквівалент 2927394,56 грн.Оскільки виконання основного зобовязань за даним кредитним договором забезпечено договором іпотеки та договорами поруки, суд дійшов висновку про солідарне стягнення з відповідачів вказаної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вказаної заборгованості.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Так, судовим розглядом встановлено, що 22 квітня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю ВАТ БМ Банк, правонаступником якого є ПАТ БМ Банк, та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 7/32/22042008, згідно з яким, позивач надав, а ОСОБА_3 отримав на умовах, визначених Кредитним договором, грошові кошти у розмірі 71200,00 дол. США, зі сплатою 13 % річних, на придбання нерухомості на вторинному ринку з терміном остаточного повернення кредиту - 21 квітня 2023 року.

На забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором він на підставі договору іпотеки № 7/32/220408/-3 від 22.04.2008 р., посвідченому приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 22.04.2008 року, надав позивачу в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки): земельну ділянку з цільовим призначенням «земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка)», площею 0,1496 га, що розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Циркуни, вул. Припятська, буд. 42.

Також в якості забезпечення виконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором між позивачем, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір поруки 7/32/220408/-1 від 22.04.2008 року, відповідно до якого, ОСОБА_4 поручилася перед позивачем в повному обсязі відповідати за зобовязаннями ОСОБА_3, що випливають з кредитного договору.

Крім того, в якості забезпечення виконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором було укладено договір поруки між позивачем, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (договір №7/32/220408/-2 від 22.04.2008 року), відповідно до якого, ОСОБА_5 поручилася перед позивачем в повному обсязі відповідати за зобовязаннями ОСОБА_3, що випливають з кредитного договору.

Надання кредиту ОСОБА_3 підтверджується випискою з рахунку за кредитним договором.

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання процентів від суми позики. Розмір та порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно умов, визначених п.п. 6.1.2., 5.1.3. кредитного договору з 05.11.2008 року процентна ставка за в кредитом була встановлена в розмірі 14% річних.

Відповідно до п. 3.4 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за період з дня видачі кредиту по день його повернення.

Погашення заборгованості за кредитним договором за кожний поточний кредитний місяць здійснюється ОСОБА_3 рівними платежами згідно з графіком погашення заборгованості за кредитом (Додаток 1), який є невідємною частиною цього договору, на рахунок №09, починаючи з 21-го числа не пізніше останнього робочого дня поточного календарного місяця. У разі отримання кредиту в іноземній валюті, позичальник несе валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором.

Згідно з п. 5.1.1. Кредитного договору позичальник зобовязався своєчасно здійснювати сплату процентів за користування кредитом та повертати частини кредиту у визначені даним договором терміни, а також виконати інші свої зобовязання згідно даного договору.

За порушення зобовязань за кредитним договором по поверненню частин кредиту та сплати процентів позичальник, згідно п. 8.1. зобовязався сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно суми за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 3.4. Кредитного договору сплата пені та інших платежів за кредитним договором здійснюється в національній валюті України за офіційним курсом НБУ, що діє на день здійснення платежу.

Взяті на себе зобовязання по поверненню кредиту та сплаті процентів в строки, що передбачені п.п. 3.4., 5.1.1. кредитного договору, ОСОБА_3 належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 29.05.2015 року в нього виникла заборгованість у розмірі 139080,34 доларів США, що на день розрахунку 29.05.2015 р. за курсом НБУ становить еквівалент 2927394,56 грн., та складається з строкової заборгованості по кредиту в сумі 54532,33 дол. США - еквівалент 1147808,86 грн., простроченої заборгованості по кредиту в сумі 13811,07 дол. США еквівалент 290698,54 грн.; суми заборгованості по процентах 23941,02 дол. США - еквівалент 503916,02 грн.; донарахованої суми заборгованості по процентах 22301,51 - еквівалент 469407,24 грн.; пені за період з 22.04.2008 р. по 28.05.2015 року в сумі 24494,41 дол. США - еквівалент 515563,89 грн.

Відповідна заборгованість підтверджена позивачем належними та допустимими доказами.

Щодо посилань апелянта на висновок фахівця, складений 03.02.2014 року ТОВ «Центр юридичних та бухгалтерських послуг ПРОФЕСІОНАЛ», згідно якого залишок заборгованості по кредиту складає 23480,12 доларів США, то колегія суддів ставиться до нього критично та не може визнати належним, допустимим та достатнім доказом, оскільки, як вбачається зі змісту самого висновку, він складений на підставі розрахунку розміру сплати заборгованості , здійсненого самим ОСОБА_3, у відповідності з яким погашення заборгованості здійснювалась відповідачем вчасно та в повному обсязі. При цьому з висновку не вбачається, що відповідний розрахунок був проведений на підставі або підтверджується первинними документами про сплату кредиту (квитанціями, платіжними дорученнями, випискою по рахунку тощо). Навпаки, згідно висновку для проведення перевірки були надані лише: кредитний договір, договір іпотеки, розрахунок сплати заборгованості ОСОБА_3, копія паспорту відповідача, копія картки фізичної особи платника податків ОСОБА_3

З огляду на викладене, судом першої інстанції обґрунтовано було відхилено в якості доказу вказаний висновок.

Згідно з п. 9.3 кредитного договору позивач має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів, штрафних санкцій та інших платежів, що передбачені даним договором, а також відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов даного кредитного договору, а позичальник зобовязаний на першу вимогу повернути позивачу суму заборгованості за кредитом, що залишилась, сплатити проценти, пені, штрафи, а також відшкодувати збитки, завдані позивачу у випадку, якщо ОСОБА_3 порушує графік погашення, встановлений кредитним договором.

Також відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідачу ОСОБА_3 були направлені листи №30-07/2841 від 09.11.2009 року, №30-07/309-2 від 20.11.2009 року, № 30-07-01/341 від 11.01.2010 року, № 30-07-01/367 від 04.03.2010 року, № 30-07-01/772 від 03.06.2011 року з вимогами про сплату заборгованості.

Відповідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором або законом.

Положеннями статей 526, 530 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином та у строки відповідно до умов договору.

Згідно статті 11 Закону України «Про заставу», ст. ст. 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. (ст. 546 ЦК України)

Згідно з п. 4 договорів поруки №7/32/220408/-1 від 22.04.2008 року та №7/32/220408/-2 від 22.04.2008 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 несуть солідарну відповідальність перед позивачем.

Згідно п. 5 договорів поруки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідають за зобовязаннями ОСОБА_3 в повному обсязі, а саме за повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, комісії, сплату неустойки, а також відшкодування збитків, завданих позивачу невиконанням або неналежним виконанням відповідачемумов Кредитного договору.

Відповідно до п. п. 6, 7 договорів поруки, у випадку невиконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором, позивач повідомляє про це ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шляхом направлення письмової вимоги із зазначенням суми грошових коштів та рахунків, на які вони зобовязані перерахувати вказані кошти, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зобовязані сплатити позивачу суму боргу не пізніше 10 календарних днів після отримання повідомлення про невиконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором.

Згідно ст. 543 ЦПК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Згідно п. 1.1. договору іпотеки ним в повному обсязі забезпечено виконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором по поверненню частин кредиту, сплаті процентів, комісій, неустойки, інших штрафних санкцій, платежів, передбачених кредитним договором та витрат, понесених позивачем у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з пунктом 4.1.1. договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки у разі, якщо на момент настання строку виконання зобовязань за кредитним договором вони не будуть виконані повністю або частково.

Згідно з пунктом 4.3. договору іпотеки реалізація предмету іпотеки здійснюється одним із визначених способів за вибором іпотекодержателя, зокрема, шляхом продажу предмету іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, з аукціону (прилюдних торгів).

Згідно ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, провадиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбачений Закону України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції допустив подвійне стягнення однієї заборгованості, стягнувши її солідарно з іншими відповідачами з ОСОБА_3 та, при цьому, звернувши стягнення на предмет іпотеки, то вони відхиляються колегією суддів з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобовязанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобовязання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобовязання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня.

Отже, стягнення заборгованості за основним зобовязанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобовязання.

Відповідний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 року по справі №6-1080цс15.

З огляду на викладене, правильними є висновки суду першої інстанції про порушення ОСОБА_3 умов кредитного договору від 22 квітня 2008 року, внаслідок чого станом на 29.05.2015 року виникла відповідна заборгованість, яку необхідно стягнути солідарно з позичальника ОСОБА_3 та поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вказаної заборгованості.

Водночас, колегія суддів відзначає, що доводи апелянта про невідповідність резолютивній частини рішення вимогам статті 39 та 43 Закону України «Про іпотеку» знайшли своє підтвердження.

Так, положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У даній справі суд першої інстанції прийняв рішення, зокрема, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу шляхом проведення прилюдних торгів за ціною на час реалізації, визначеною згідно експертної оцінки предмету іпотеки у виконавчому провадженні.

При цьому суд не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку». Посилання суду першої інстанції у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмету іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можно дійти висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Відповідний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 року по справі №1239цс16.

Згідно звіту про експертну грошову оцінку ТОВ «ОСОБА_7 Плюс» ринкова вартість земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1496 га, яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Циркуни, вул. Припятська, 42, що належить ОСОБА_3, становить 2 209 280,00 грн. без урахування ПДВ. (т. 3 а.с. 90-107)

За вказаних обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно задовольнити частково, рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 вересня 2016 року в частині визначення початкової ціни реалізації предмету іпотеки змінити, визначивши, що початкова ціна предмету іпотеки для його подальшої реалізації становить 2 092 280,00 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 вересня 2016 року в частині визначення початкової ціни реалізації предмету іпотеки змінити.

Встановити, що початкова ціна предмету іпотеки для його подальшої реалізації становить 2 092 280,00 грн. (два мільйони девяносто дві тисячі двісті вісімдесят) грн. без урахування податку на додану вартість.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

ОСОБА_2