У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення майнової та моральної шкоди; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Глухівська міська рада Сумської області, про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою його представником - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Сумської області від 30 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_5, придбавши у власність частину об'єктів нерухомості по АДРЕСА_1 без узгодження з ним зніс частину належного їм на праві спільної часткової власності житлового будинку, внаслідок чого значно погіршився стан належної йому частини будинку, яка після цього потребує проведення робіт по утепленню, улаштуванню відмостки, ремонту покрівлі над стіною та зведення водостоків. Також знесення відповідачем частини сараю призвело до часткової руйнації належної йому частини сараю. Крім того, ОСОБА_5 у порушення норм ДБН 360-92 почав будівництво паркану на основі цільнолитого бетонного фундаменту вздовж лінії межі між їхніми суміжними земельними ділянками, внаслідок чого значно погіршився стан старого паркану.

Ураховуючи викладене,ОСОБА_4 просив суд: усунути перешкоди у користуванні належними йому земельною ділянкою, житловим будинком та сараєм, що розташовані по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу фундаменту паркану, побудованого по межі між земельними ділянками, що знаходяться у нього у власності та у користуванні відповідача, демонтуваннявигрібної ями; зобов'язати відповідача привести частину житлового будинку за вищевказаною адресою, що знаходиться в його власності, відповідно до вимог, що ставляться до житлового приміщення та обладнати системою опалення; стягнути з ОСОБА_5 на його користь 11 770 грн на відшкодування майнової шкоди та 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

У січні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, в якому просив суд: усунути перешкоди у користуванні належним йомунерухомим майном в будинковолодінні АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_4 демонтувати частину паркану від житлового будинку до належної відповідачу частини сараю і влаштувати на цьому відрізку паркану хвіртку; демонтувати прибудовану ОСОБА_4 до належної йомучастини житлового будинку прибудову з метою надання таким чином доступ для ремонту та обслуговування належної йому частини будинку з боку двору відповідача; стягнути з ОСОБА_4 на його користь 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня 2016 рокуу задоволенні позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 30 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Усунуто перешкоди у користуванні належними ОСОБА_4 житловим будинком та сараєм, що розташовані по АДРЕСА_1 а саме зобов'язано ОСОБА_5надати ОСОБА_4 доступ для обслуговування та ремонту зовнішньої стіни будинку довжиною 2,63 м уздовж приміщення будинку під літ. 1-5 та зовнішньої стіни належного йому сараю під літ. «Б» від точки «Д» до точки «Г».Стягнуто з ОСОБА_5на користь ОСОБА_4 7 595 грн на відшкодування майнової шкоди та 1 тис.грн на відшкодування моральної шкоди. У решті позову ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволеночастково. Усунуто перешкоди у користуванні належним ОСОБА_5 приміщенням житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 а саме зобов'язано ОСОБА_4 біля стіни належного ОСОБА_5 приміщення будинку під літ. ІІ площею 8,8 м демонтувати частину паркану шириною 1 м і на цьому місці влаштувати хвіртку, надавши таким чином ОСОБА_5доступ для ремонту та обслуговування належної йому частини стіни будинку. У решті позову ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника - ОСОБА_6, просить оскаржуване рішення апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та в частині відмови в задоволенні його зустрічних позовних вимог скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, у решті - рішення суду залишити без змін.

ОСОБА_4 судове рішення не оскаржив.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішенняапеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_5, вірно застосувавши положення ст. ст. 103, 120 ЗК України, ст. ст. 377, 391, 415 ЦК України, ст. 61 ЦПК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що преюдиційним рішенням апеляційного суду Сумської області від 11 вересня 2007 року проведений поділ об'єктів нерухомості та визначений порядок користування земельною ділянкою у спірному будинковолодінні відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 19 липня 2007 року.

21 квітня 2011 року ОСОБА_7 подарував ОСОБА_4 належні йому 51/200 частини спірногожитлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями.

Згідно зі ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України разом з переходом права власності за договором дарування на 51/200 частини житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями до ОСОБА_4 перейшло і право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, ОСОБА_4 є законним користувачем земельної ділянки площею 838,5 кв. м по АДРЕСА_1

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах Верховного Суду України від 30 травня 2012 року № 6-31цс12, від 11 лютого 2015 року № 6-2цс15, від 13 квітня 2016 року № 6-253цс16, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Визнаючи недійсним виданий ОСОБА_4 державний акт про право власності на земельну ділянку, апеляційний суд Сумської області у рішенні від 19 серпня 2014 року виходив із того, що при його виготовленні були допущені технічні помилки, а не з тих підстав, що у ОСОБА_4 відсутні права, як землекористувача, на приватизацію цієї земельної ділянки.

При цьому сторони не можуть у добровільному порядку вирішити питання щодо можливості ОСОБА_4 мати доступ для ремонту та обслуговування належної йому стіни будинку та зовнішньої стіни сараю, однак такий доступ можливий лише з боку земельної ділянки ОСОБА_5, тому суд зобов'язав останнього надати ОСОБА_4 доступ для їх обслуговування та ремонту.

Крім того, ОСОБА_4 діями ОСОБА_5 було завдано майнової та моральної шкоди, внаслідок знесення 3/4 частки сараю літ. «Б» та здійснення будівництва бетонного фундаменту з вставленими в нього металевими трубами - стойками під майбутній паркан, яка підлягає відшкодуванню відповідно до ч. 3 ст. 386, ст. 1166 ЦК України.

Щодо заявлених ОСОБА_5 вимог про зобов'язання ОСОБА_4 демонтувати «прибудову» до його стіни будинку, в цій частині позову суд правильно відмовив, оскільки «прибудовою» у даному випадку називається влаштоване ОСОБА_4 піддашшя над його ганком, яке є складовою частиною даху над належною йому частиною будинку, тому її наявність не порушує права ОСОБА_5

Разом з тим ОСОБА_5 не надано доказів завдання йому моральної шкоди, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану його представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
С.Ф. Хопта С.П. Штелик