Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 2-345/11
Провадження № 4-с/499/3/17
У Х В А Л А

Іменем України

"14" листопада 2017 р. смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., при секретарі судового засідання Дібровій О.І., розглянувши у відкритому судовму засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення головного державного виконавця Малиновського ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження, зацікавлена особа: ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просить скасувати постанову державного виконавця Малиновського ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження та зобовязати державного виконавця поновити виконавче провадження. Свою скаргу мотивує тим, що 04 жовтня 2011 року рішенням Іванівського районного суду задоволено позов заявника до ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 14780,49 доларів США, що еквівалентно 118422, 998 грн.

Судом був виданий виконавчий лист, виконавчою службою розпочато виконавче провадження. З боржника стягнуто 118422, 998 грн., шляхом продажу на електронних торгах майна боржника. Однак з загальної суми боргу в 14780,49 доларів США стягувачеві сплачено лише 4410,38 доларів США (відповідно до курсу долару США на час виконання зобовязання).

Заявник зазначає, що якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи нормативно-правовим актом. Тому при винесенні рішення про стягнення боргу в іноземній валюті визначення судом еквіваленту цієї валюти в гривнях є перш за все вираженням встановленого офіційного курсу цієї валюти до гривні на конкретний день винесення судом рішення. Тому заявник вважає, що вся сума боргу не сплачена. Проте, 18.04.2017 року постановою держвиконавця було закінчено виконавче провадження у звязку з повною сплатою боржником боргу. Вказана постанова була направлена на адресу стягувача, не погоджуючись з постановою він направив до Малиновського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області скаргу на вищевказану постанову. 15.09.2017 отримано лист про відсутність підстав для скасування постанови, у звязку з чим, засобом захисту прав інтересів стягувача є звернення до суду.

У судове засідання представник заявника не зявився, проте надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні скарги наполягав, надав до суду додаткові пояснення.

Державний виконавець у судове засідання не з'явився, проте надав до суду заперечення на скаргу, в якому просив у задоволенні скарги відмовити та копію матеріалів виконавчого провадження, просив справу слухати у його відсутність у звязку з територіальною віддаленістю.

Заінтересована особа у судове засідання не зявилася, повідомлена про дату та місце розгляду справи належним чином, заяв та клопотань до суду не надавала, про причини неявки не повідомила, тому суд визнає її неявку з неповажних причин.

Згідно з роз'ясненням пункту 4 постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" неявка в судове засідання в зазначених справах заявника або заінтересованої особи, яким повідомлено про час і місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі "Шмалько проти України" суд наголошує, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби ст. 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити ст. 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Отже, враховуючи, що відповідно до ст.386 ЦПК України дана категорія справ розглядається у 10-тиденний строк та за участю державного виконавця, та беручи до уваги ту обставину, що державний виконавець надав до суду заперечення та заяву про розгляд справи у його відсутність, з метою не порушення прав заявника, зважаючи на тривалий термін перебування справи у провадженні, суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі державного виконавця.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши надані докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

04.10.2011 року рішенням Іванівського районного суду Одеської області стягнуто з ОСОБА_3 на користь заявника суму боргу у розмірі 14780,49 доларів США, що еквівалентно 118422,998 грн., що підтверджується копією рішення.

29.11.2012 року Іванівським районним судом Одеської області виданий виконавчий лист на виконання вказаного рішення суду, що підтверджується копією виконавчого листа.

Відповідно до акту опису та арешту майна від 18.08.2016 року було описано автотранспортний засіб, який належав боржнику, а саме автомобіль Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, який був оцінений у 142121,00 грн., відповідно до звіту про оцінку ринкової вартості авто та відповідно до протоколу №239424 проведення електронних торгів був проданий за 149999,00 грн.

Відповідно до розпорядження №51291990 від 28 березня 2017 року на рахунок стягувача було перераховано суму боргу у розмірі 118422,99 грн., що підтверджується копією розпорядження та визнається заявником.

18.04.2017 року постановою головного державного виконавця Малиновського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_1 закінчено ВП № 51291990 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 у звязку з погашенням заборгованості у повному обсязі, що підтверджується копією постанови.

Згідно ч. 1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Згідно з ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

В силу п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішеннями, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За нормами статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено обов'язок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 Цивільного кодексу України; далі - ЦК України).

Згідно зі статтею другою Закону України від 7 грудня 2000 року N 2121-III "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Під час розгляду справи суд установив, що за кредитним договором позичальник отримав валютний кредит, що підтверджується копією рішення від 04.10.2011 року.

На день винесення розпорядження про перерахування на користь стягувача суми боргу, а саме 03.04.2017 року у розмірі 118422,99 грн., дана сума складала 4382,63 доларів США, відповідно до офіційного курсу валют станом на 03.04.2017 року, що розміщений на офіційному сайті Нацбанку України.

Отже, сплата боргу у повному обсязі не відбулася, оскільки відповідно до рішення суду від 04.10.2011 року з боржника ОСОБА_3 підлягає стягненню сума у розмірі 14780,49 дол. США.

Таким чином державний виконавець передчасно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, отже скарга у частині скасування постанови про закінчення виконавчого провадження підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги заявника про зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження, суд вважає, що у цій частині скарги необхідно відмовити.

Зокрема, згідно з ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання.

Як розяснено Вищим спеціалізованим судом України у Постанові № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (п.18).

Керуючись ст. ст. 59, 60, 131, 383, 386, 387 ЦПК України, ст. ст. 18, 39, 74, 41 Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення головного державного виконавця Малиновського ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження, зацікавлена особа: ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову у виконавчому провадженні №51291990 від 18.04.2017 року головного державного виконавця Малиновського ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження - скасувати.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана апеляційному суду Одеської області через Іванівський районний суд Одеської області протягом пяти днів з дня оголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_4