Справа № 643/4125/17 Головуючий суддя І інстанції: Сиротников Р. Є.
Провадження № 22-ц/790/6892/17 Суддя-доповідач: Бровченко І.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів -Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банку «ПриватБанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 29653 грн. 77 коп. за кредитним договором № б/н від 12 грудня 2008 року, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 1764 грн. 97 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 22938 грн. 62 коп., заборгованість за пенею та комісією - 3300 грн., штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) - 1400 грн. 18 коп. та судові витрати у розмірі 1600 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного 12 грудня 2008 року договору б/н, відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Взяті на себе зобов'язання банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_2 кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач до теперішнього часу не виконує взяті на себе зобов'язання, в зв'язку з чим банк змушений звернутися до суду з позовом.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2017 року у задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування обставин справи та на неналежну оцінку наданим доказам

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту виконання позивачем умов кредитного договору, внаслідок чого вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору є необґрунтованими.

Разом з тим, ухвалене у справі судове рішення не відповідає вимогам закону, оскільки під час судового розгляду справи суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не встановив характер правовідносин, які виникли між сторонами, та обставин справи, які є предметом доказування у цій справі.

Відповідно до положень ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 12 грудня 2008 року ОСОБА_3 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанк, яка містить посилання на те, що позичальник згодний з тим, що ця заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг і тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також позичальник підтвердила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами банку.

З фінансовими умовами надання кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» ОСОБА_3 була ознайомлена 12 грудня 2008 року, про що свідчить підпис останньої в довідці про умови кредитування. В довідці зазначено: «Тип карти Master Card Mass, Валюта: гривня. Тип кредитної лінії: поновлювальна. Базова відсоткова ставка: 2,5 % на місяць із розрахунку 360 днів на рік, розмір щомісячного платежу - 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості.

За умовами вказаного вище договору ОСОБА_3 отримала кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 100 грн. на платіжну картку № НОМЕР_1 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою» банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів на рік.

В анкеті-заяві у полі клієнт «П.І.Б. підпис» зазначено прізвище, ім'я та по-батькові відповідача - ОСОБА_3.

Належних доказів, що запис відносно ОСОБА_3 здійснено не відповідачем, а іншою особою, матеріали справи не містять, оскільки почеркознавча експертиза не проводилася.

За змістом п. п. 3.2, 3.3. Умов та правил надання банківських послуг клієнт (відповідач) надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку у будь - який момент змінити кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Так, із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження руху коштів по картковому рахунку відповідача, а також встановлення кредитного ліміту на суму 100 грн., який в подальшому збільшувався до 2000 грн. та остаточно було встановлено в розмірі 1820 грн., ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідну виписку по рахунку, яка підтверджує користування кредитною карткою (а. с.50-53).

Із виписки вбачається, що ОСОБА_2 не лише знімала грошові кошти, але й частково погашала заборгованість.

Факт отримання кредитної картки «Універсальна» було зафіксовано фотографуванням клієнта та підписом останньої в анкеті-заяві.

Згодом карта відповідача була неодноразово пере випущена та останній раз 24 грудня 2012 року ОСОБА_3 була отримана кредитна картка № НОМЕР_2.

Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці.

Згідно з п. 2.2 постанови Національного банку України від 17 грудня 2003 року «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» ідентифікація клієнта не є обов'язковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України.

Доказів, які б свідчили, що сфотографована із карткою не ОСОБА_3, а інша особа, матеріали справи не містять, тобто відповідач, у свою чергу, не спростувала підписання анкети-заяви, отримання платіжної картки та її перевипуск і не надала доказів на підтвердження своїх заперечень.

Відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість банку здійснювати заміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку. Якщо протягом 7 днів банк не отримував повідомлення від клієнта про свою незгоду зі змінами, рахується, що клієнт приймає нові умови.

Відповідно до п. 6.3 Умов та правил, клієнт зобов'язаний отримувати виписки про стан картрахунків та про проведені операції по рахункам.

Пунктом 6.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що за незгодою зі зміною правил та/або «Тарифів Банку», позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

В матеріалах справи міститься виписка по картрахунку та розрахунок суми заборгованості з яких вбачається, що збільшення відсоткової ставки відбулося з 01 вересня 2014 року до 34, 8 % річних та з 01 квітня 2015 року до 43,20% річних. Відомості підтверджуючі, що відповідач звертався до банку з повідомленням про незгоду зі змінами, матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом та відсоткам за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором.

Згідно п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 6.7 Умов та правил надання банківських послуг.

З довідки про умови кредитування вбачається, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до наданого банком суду розрахунку, заборгованість за договором б/н від 12 грудня 2008 року станом на 28 лютого 2017 року становить 29653 грн. 77 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 1764 грн. 97 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 22938 грн. 62 коп., заборгованість за пенею та комісією - 3300 грн., штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) - 1400 грн. 18 коп. та судові витрати у розмірі 1600 грн.

Доказів на спростування вказаного розрахунку відповідачем суду надано не було.

Відповідно до скрін-шоту з банківського програмного комплексу «Промінь» строк дії картки НОМЕР_2 до грудня 2015 року включно.

Крім того, відповідно до матеріалів справи, штраф і пеня нараховані банком за одні і ті ж порушення, а тому судова колегія вбачає у вимогах про стягнення з боржника одночасно штрафу й пені подвійну цивільно-правову відповідальність.

З матеріалів справи вбачається, що 3300 грн. нарахованих банком є заборгованість за пенею, а не комісією.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач нараховував відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 120 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

За таких обставин ухвалене по справі судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судова колегія здійснює розподіл судових витрат за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2017 року скасувати, ухвалити нове.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договоромзадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12 грудня 2008 року в сумі28003 грн. 59 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1511 грн. 04 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 1662 грн. 14 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді -