Справа №333/2000/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді Наумової І.Й.,

при секретарі Кунець В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської Ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,треті особи, які не заявляють самостійні позовні вимоги: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з даним позовом. В обґрунтування позову зазначено наступне.

Позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6. На день її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/12 частини домоволодіння АДРЕСА_1. Позивач зазначає, що окрім нього спадкоємцем першої черги померлої була його сестра ОСОБА_7, з якою він домовився про те, що цю частину успадкує він тому, що так бажала їх матір. Його сестра померла ІНФОРМАЦІЯ_2, позивач вказує, що вона за життя не претендувала на вказану частину будинку. Позивач зазначає, що він прийняв фактично спадок, а саме вступив у фактичне управління спадковим майном (користувався всіма речами, які залишились після смерті матері) і до нотаріальної контори не звертався для оформлення правовстановлюючих документів. Позивач вказує, що він на даний час звернувся до нотаріальної контори із заявою по прийняття спадщини, але отримав постанову нотаріусу про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Згідно обґрунтувань позивача, спадкодавиця ОСОБА_6 була власницею зазначеної частини домоволодіння на підставі рішення суду від 16.06.1963 р., реєстрація в БТІ носила формальний характер.

На підставі вищевикладеного позивач просить визнати за ним право власності на 1/12 частину домоволодіння №10 по вул.. Тополіна в м. Запоріжжя в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених в позові.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення, в яких заперечував відносно задоволення позовних вимог, оскільки вважає їх необґрунтованими, зазначив, що позивач не має права на спадкування частини спірного домоволодіння після смерті його матері ОСОБА_6, оскільки вона за життя не набула права власності на дане майно. Також просив суд розглянути справу за його відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував відносно задоволення позовних вимог, оскільки вважає їх безпідставними. Додатково пояснив, що він є власником 1/20 частки спірного домоволодіння на підставі договору дарування від 09.10.2010 р. Дану частку йому подарував племінник позивача (син померлої сестри ОСОБА_7) ОСОБА_9, який отримав у власність дану частку майна у порядку спадкування після смерті його матері. Йому не відомо, щоб померла матір позивача була власником 1/12 частки спірного домоволодіння.

Треті особи, які не заявляють самостійних позовних вимог: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, на їх адресу проживання направлялись судові повістки, які повернулись без отримання з невідомих суду причин.

Вислухав пояснення позивача, третьої особи ОСОБА_3, дослідив матеріали справи, докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлені наступні обставини та правовідносини.

З матеріалів спадкової справи №25/95, заведеної Оріхівською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6 вбачається наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 (а.с. 42). За життя - 08.04.1991 р. остання склала заповіт (а.с. 45), в якому заповіла все належне їй майно, в рівних частинах своїм дітям: ОСОБА_1 та ОСОБА_7. Родинні стосунки між ОСОБА_1 та його матір'ю ОСОБА_6 підтверджуються свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 (а.с. 42 зворотня сторінка). Родинні стосунки між ОСОБА_1 та його сестрою ОСОБА_7 також підтверджуються свідоцтвом про народження останньої серія НОМЕР_3 (а.с. 43). ОСОБА_1 30.01.1995 р., та ОСОБА_7 08.02.1995 р. звернулись до Оріхівської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті їх матері ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_2 сестра позивача ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 (а.с. 46).

Постановою державного нотаріуса Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області від 19.08.2015 р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_6, яка проживала за адресою: АДРЕСА_2. Відмова мотивована тим, що майно заявлене спадкоємцем як спадщина не належить спадкодавцю на момент звернення спадкоємцем із заявою про видачу свідоцтва про спадщину.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР).

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно дост.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та його сестра ОСОБА_7 у встановлений шестимісячний строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

Згідно статті 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно рішення народного суду Жовневого району м. Запоріжжя від 16.06.1963 р., яке набуло законної сили 06.08.1963 р., за ОСОБА_6 визнано право власності на 1/12 спірного домоволодіння. З матеріалів справи вбачається, що в реєстраційних органах право власності ОСОБА_6 на вищевказану частку даного домоволодіння з 06.08.1963 р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку передбаченому Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу від 31.01.1966 р. не було зареєстроване.

З наданих ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» документів на запит нотаріуса Оріхівської державної нотаріальної контори, а також з Інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 30.05.2017 р., вбачається, що власниками домоволодіння АДРЕСА_1 є: ОСОБА_2 - в розмірі 3/5 частки домоволодіння (на підставі свідоцтва на право власності від 03.08.1998 р. виданого Запорізьким міськжитлоуправлінням Запорізької міської ради); ОСОБА_4 - в розмірі 11/50 частки домоволодіння (на підставі свідоцтва на право власності від 03.08.1998 р. виданого Запорізьким міськжитлоуправлінням Запорізької міської ради); ОСОБА_5 - в розмірі 3/5 частки домоволодіння (на підставі свідоцтва на право власності від 03.08.1998 р. виданого Запорізьким міськжитлоуправлінням Запорізької міської ради); ОСОБА_3 - в розмірі 1/20 частки домоволодіння (на підставі договору дарування від 09.10.2010 р., укладеного між ним та ОСОБА_9). З Інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 30.05.2017 р. вбачається, що право власності на 1/20 частку даного домоволодіння у ОСОБА_9 виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15.09.2010 р., після померлої матері ОСОБА_7, яка в свою чергу отримала право власності на дану частку на підставі свідоцтва на право власності від 03.08.1998 р. виданого Запорізьким міськжитлоуправлінням Запорізької міської ради.

Таким чином, судом встановлено, що спадкове майно, на яке просить визнати позивач право власності не належить на теперішній час спадкодавцю.

В матеріалах справи відсутні відомості, що розпорядження Комунарської районної адміністрації на підставі яких 03.08.1998 р. видані ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 свідоцтва про право власності на частки вищевказаного домоволодіння та самі свідоцтва, а також договір дарування від 09.10.2010 р. на теперішній час є недійсними. Позивачем вони не оскаржувались.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 524, 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 10,57-60,212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Запорізької міської Ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,треті особи, які не заявляють самостійні позовні вимоги: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського

районного суду м. Запоріжжя І.Й. Наумова