Справа № 709/1154/17
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

06 жовтня 2017 року смт. Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Чубая В.В.,

за участі секретаря судового засідання Кіян С.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області повторне клопотання про повторний розгляд заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до СТОВ «Агроко» про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування збитків, упущеної вигоди, витрат на відновлення порушеного права та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Чорнобаївського районного суду Черкаської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до СТОВ «Агроко» (далі відповідач) про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування збитків, упущеної вигоди, витрат на відновлення порушеного права та моральної шкоди.

4 жовтня 2017 року через канцелярію суду від позивача надійшло повторне клопотання про повторний розгляд заяви про забезпечення позову (далі клопотання), в якому позивач просив заборонити відповідачу вчиняти певні дії, а саме відчужувати або передавати у чуже користування земельну ділянку позивача, кадастровий номер :05:000:0223 (далі - спірна земельна ділянка), самостійно на свій розсуд збирати на спірній земельній ділянці та реалізовувати урожай сої без дозволу позивача або без відповідного окремого рішення суду з цього питання, прийнятого у судовому засіданні з обов'язковою участю позивача як власника земельної ділянки; заборонити відповідачу вчиняти певні дії, направлені на перешкоджання землевпорядній організації по проведенню нею робіт по відновленню межових знаків на спірній земельній ділянці; зобов'язати відповідача як суміжного землекористувача у строк до 30 вересня 2017 року вчинити певні дії, які визначені у п.п. 3.12, 4.1-4.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376), а саме бути присутнім при цьому та сприяти у встановленні твердих меж, а також відновленню межових знаків на спірній земельній ділянці.

Зазначене клопотання обґрунтовував тим, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду у майбутньому, оскільки відповідач може розпорядитись спірною земельною ділянкою поза волею позивача, а саме неправомірно передати її у користування іншим особам. Крім того, відповідач продовжує користуватися спірною земельною ділянкою, засіюючи її та збираючи врожай. При цьому відповідач відмовляється брати участь у встановленні межових знаків, чинить всілякі перешкоди намаганням позивача визначити межі спірної земельної ділянки, зокрема знищив встановлені землевпорядною організацією межові знаки.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Разом з тим клопотання позивача після надходження до суду було приєднано до матеріалів цивільної справи та не вирішувалося по суті у день надходження у звязку з необхідністю, з огляду на його назву та зміст, зясування його правової природи у судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 озвучив короткий зміст вказаного клопотання, просив суд розцінювати його саме як заяву про забезпечення позову та наполягав на задоволенні з підстав, викладених у ньому. Крім того, наполягав на винесенні судом обґрунтованої ухвали з наданням оцінки всім доводам позивача, викладеним у клопотанні.

Позивач підтримав позицію свого представника.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення клопотання заперечив, просив відмовити у його задоволенні повністю. Зокрема, пояснив, що відповідачем не заперечується та не оспорюється право власності позивача на спірну земельну ділянку, відносини між позивачем і відповідачем щодо користування нею припинені, а тому, враховуючи дію в Україні так званого мораторію на відчуження земель сільськогосподарського призначення, відповідач позбавлений будь-якої можливості відчужувати або передавати у чуже користування спірну земельну ділянку. Щодо заборони збирати урожай, то така вимога, на думку представника відповідача ОСОБА_3, є неспівмірною, оскільки предметом позову не є визнання права власності на урожай, а посилання представника позивача ОСОБА_2 на ухвалу Близнюківського районного суду Харківської області від 9 вересня 2016 року є безпідставним, так як вказана ухвала скасована судом апеляційної інстанції та в подальшому судом прийняте зовсім протилежне рішення. Стосовно вимог щодо заборони вчиняти певні дії, направлені на перешкоджання землевпорядній організації по проведенню нею робіт по відновленню межових знаків на спірній земельній ділянці зазначив, що відповідач таких перешкод не чинив, а проведення відповідних робіт у лютому 2016 року не відбулося у звязку з неналежним повідомленням відповідача землевпорядною організацією про їх проведення. Щодо зобовязання відповідача вчинити дії, визначені п.п. 3.12, 4.1-4.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376) вказував на неприпустимість постановлення судових рішень, які зобовязують до вчинення дій, що не є обовязковими для відповідача за законом, а також рішень, які передбачають втручання в компетенцію відповідача. Крім того, представник відповідача ОСОБА_3 вказував, що у суду відсутні підстави для розгляду, а тим більше для задоволення вказаного клопотання, оскільки заява про забезпечення позову, подана з цих же підстав, вже розглядалася судом у попередньому складі та ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 31 серпня 2017 року, у її задоволенні відмовлено.

Проаналізувавши клопотання, матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлено таке.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У своїй позовній заяві позивач просить суд витребувати спірну земельну ділянку із чужого незаконного володіння, усунути перешкоди у користуванні нею, стягнути збитки, упущену вигоду, витрати на відновлення порушеного права та моральну шкоду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином обовязковою умовою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обґрунтованих підстав вважати, що їх невжиття утруднить чи взагалі унеможливить виконання рішення суду у майбутньому.

Разом з тим приписи ЦПК України не зобов'язують суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, за наявності якої може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Згідно з п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов може забезпечуватися, з-поміж іншого, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов'язку вчинити певні дії. Частиною 2 цієї статті Кодексу передбачено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову; суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. У частині 3 вказаної статті Кодексу встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Звертаючись до суду з клопотанням шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії, а саме відчужувати або передавати у чуже користування спірну земельну ділянку, позивач вказував на те, що невжиття такого заходу забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки є підстави вважати, що відповідач може передати спірну земельну ділянку у користування іншим особам.

Частиною 4 ст. 334 ЦК України встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до доданої до позовної заяви копії державного акту на право приватної власності на землю від 26 березня 2001 року серії ЧР № 19-29-020223 позивач є власником спірної земельної ділянки, що додатково підтверджується доданою до позовної заяви копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 2 листопада 2011 року

№ 72082267. Зазначені обставини позбавляють відповідача можливості відчужувати або передавати у чуже користування спірну земельну ділянку.

Водночас метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Саме тому, на думку суду, побоювання позивача щодо вчинення відповідачем саме неправомірних та незаконних дій, спрямованих на розпорядження спірною земельною ділянкою, є обєктивними та обґрунтованими. Зокрема, існує ризик передачі відповідачем спірної земельної ділянки, за відсутності на те законних підстав та без згоди власника (позивача), у користування іншим особам, виходячи з того, що відповідач пропонував позивачу у користування іншу земельну ділянку, власник якої невідомий.

Зазначені обставини свідчать, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії, а саме відчужувати або передавати у чуже користування спірну земельну ділянку може значно утруднити виконання судового рішення у майбутньому, у звязку з чим клопотання в цій частині підлягає до задоволення.

Під час розгляду клопотання судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що врожай на спірній земельній ділянці на час розгляду клопотання вже зібрано. З огляду на вказані фактичні обставини вимога щодо заборони відповідачу самостійно на його розсуд збирати та реалізовувати урожай сої на спірній земельній ділянці без дозволу позивача або без відповідного окремого рішення суду з цього питання, прийнятого у судовому засіданні з обовязковою участю позивача, як власника земельної ділянки, до задоволення не підлягає.

З приводу заявленої вимоги щодо зобовязання вчинити певні дії, направлені на перешкоджання землевпорядній організації по проведенню нею робіт по відновленню межових знаків на спірній земельній ділянці, в обґрунтування якої зазначалося про знищення відповідачем межових знаків, то така вимога, на думку суду, стосується захисту права власності, оскільки визначає право позивача на встановлення конкретного місця знаходження спірної земельної ділянки як об'єкта права власності. За таких обставин вимоги, що стосуються перешкод відповідача у встановленні межових знаків, можуть бути предметом окремого позову, як способу захисту порушеного права власності, і мають розглядатися по суті, а не заявлятися позивачем як вид забезпечення позову, у звязку з чим у задоволенні клопотання в цій частині слід відмовити.

У звязку з відмовою у задоволенні вимоги щодо зобовязання відповідача вчинити певні дії, направлені на перешкоджання землевпорядній організації по проведенню нею робіт по відновленню межових знаків на спірній земельній ділянці, слід також відмовити у задоволенні клопотання в частині зобов'язання відповідача як суміжного землекористувача у строк до

30 вересня 2017 року вчинити певні дії, які визначені у п.п. 3.12, 4.1-4.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376), а саме бути присутнім при цьому та сприяти у встановленні твердих меж, а також відновленню межових знаків на спірній земельній ділянці, оскільки вказана вимога є похідною від попередньої, та не може бути реалізована самостійно.

Інші доводи клопотання зводяться до оцінки дій попереднього головуючого у справі судді Кваші І.М. під час розгляду заяви позивача про забезпечення позову та винесення ухвали про відмову у її задоволенні. Такі доводи позивача сприймаються судом критично з огляду на відсутність у суду першої інстанції надавати оцінку судовим рішенням, а тим більше процесуальним діям судді під час розгляду справи.

Частинами 1, 3 ст. 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з п. 40 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_4 Європи щодо якості судових рішень виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення.

Відповідно до п. 41 цього Висновку обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Дослідивши основні доводи, викладені у клопотанні, суд вважає, що клопотання підлягає до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 208-210, 151-153 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Повторне клопотання про повторний розгляд заяви про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони СТОВ «Агроко» () вчиняти певні дії, а саме відчужувати або передавати у чуже користування (у будь-який спосіб) земельну ділянку ОСОБА_1, кадастровий номер :05:000:0223.

У задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.

Копію ухвали видати сторонам.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області через Чорнобаївський районний суд Черкаської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Чубай