Справа №486/1063/17 06.12.2017 06.12.2017 06.12.2017
Справа № 486/1063/17 Головуючий суду першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 22- ц/784/2469/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 грудня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Коломієць В.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Шагай О.А.,

за участю представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 жовтня 2017 року за її позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» (далі ДП НАЕК «Енергоатом») про стягнення грошової компенсації за недодані дні щорічної відпустки, -

В С Т А Н О В И Л А:

21 вересня 2016 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ДП НАЕК «Енергоатом» про стягнення грошової компенсації за недодані дні щорічної відпустки.

Позивачка зазначала, що з березня 1995 року працює охоронником в загоні відомчої воєнізованої охорони (далі Загін) Відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» (надалі ВП «Южно-Українська АЕС). Згідно з правилами внутрішнього розпорядку її посада відноситься до промислово-виробничого персоналу, а тому їй повинна надаватися щорічна основна відпустка тривалістю 24 дні зі збільшенням на два календарні дні за кожні відпрацьовані два роки, але не більше 28 календарних днів. Крім того, відповідно до Закону України «Про відпустки» за особливий характер праці, вона має право ще на 4 календарних днів додаткової відпустки. В період з 1999 року по 2003 роки вона отримувала відпустку у загальному розмірі 32 календарних дні. Проте, з 2003 року їй почали надавати лише 28 календарних днів відпустки.

Вважає, що відповідач, у звязку з такими обставинами порушив її трудові права.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила суд стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за недодані додаткові дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за період з 2002 року по 2016 рік у кількості 40 календарних днів.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивачки про стягнення грошової компенсації за недодані дні щорічної відпустки.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Відповідно до ст. 76 КЗпП України щорічні додаткові відпустки надаються працівникам:

1)за роботу із шкідливими і важкими умовами праці;

2)за особливий характер праці;

3)в інших випадках, передбачених законодавством.

Тривалість щорічних додаткових відпусток, умови та порядок їх надання встановлюються нормативно-правовими актами України.

Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про відпустки» передбачено, що промислово-виробничому персоналу вугільної, сланцевої, металургійної, електроенергетичної промисловості, а також зайнятому на відкритих гірничих роботах, на роботах на поверхні шахт, розрізів, кар'єрів і рудників, на будівельно-монтажних роботах у шахтному будівництві, на транспортуванні та збагаченні корисних копалин надається щорічна основна відпустка тривалістю 24 календарних дні із збільшенням за кожних два відпрацьованих роки на 2 календарних дні, але не більше 28 календарних днів.

Щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається: окремим категоріям працівників, робота яких пов'язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров'я, - тривалістю до 35 календарних днів за Списком виробництв, робіт, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою. Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах ( ст. 8 Закону України «Про відпустки»).

Правилами внутрішнього трудового розпорядку, затвердженого рішенням конференції трудового колективу ВП «Южно-Українська АЕС» 25 березня 2009 року, зокрема, передбачена щорічна основна відпустка промислово-виробничому персоналу ВП «Южно-Українська АЕС» тривалістю 24 календарних дні зі збільшенням за кожні відпрацьовані два роки на два календарних дні, але не більше 28 календарних днів.

До промислово-виробничого персоналу відносяться працівники, які займаються промислово-виробничою діяльністю в основному, допоміжному чи обслуговуючому виробництвах, управлінні, лабораторіях, на складах тощо.

До непромислового персоналу відносяться працівники, які безпосередньо не повязані з процесами виробництва і виконують функції непромислового характеру (ОСОБА_5 навчальний посібник «Економіка підприємства»)

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 з 13 березня 1995 року працювала охоронником в Загоні ВП «Южно-Українська АЕС» (а.с. 54-55).

При цьому, до 2003 року вона відносилась до промислового персоналу, та їй надавалась щорічна основна відпустка тривалістю 28 календарних днів, з урахуванням її стажу роботи в якості промислового персоналу, а також 4 календарних дні додаткової відпустки за особливий характер роботи.

Наказом генерального директора ВП «Южно-Українська АЕС» № 649 від 22 серпня 2002 року «Про переведення персоналу з промислової групи в непромислову» в рамках виконання «Програми по оптимізації чисельності персоналу ДП НАЕК «Енергоатом» в результаті проведеної аналітичної роботи дійшли висновку про наявність резервів в підрозділах ВОХР по зменшенню численності працівників за рахунок переведення персоналу в непромислову сферу (зокрема, наявність постів ВОХР непромислового характеру) при виконанні відповідних організаційних заходів, у звязку з чим наказом передбачено створення нових штатних розкладів, які передбачають розділення виробничих функцій промислового та непромислового характеру.

На підставі наказу № 1845-Лс від 29 грудня 2002 року, ОСОБА_4 з 1 січня 2003 року переведена до непромислового персоналу, та з цього часу відповідач надає їй щорічну основну відпустку тривалістю 24 календарних дні та додаткову відпустку 4 календарних дні за особливий характер роботи (а.с. 42-45).

Спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету ВП ЮУ АЕС № 153 від 10 вересня 2002 року у звязку з п. 3 Наказу генерального директора ВП ЮУ АЕС № 649 від 22 серпня 2002 року, вирішили зберегти за персоналом, що переведений в непромислову групу, посадові оклади, місячні тарифні ставки, місячні премії. Визначення тривалості щорічної основної відпустки персоналу з 2003 року здійснювати у відповідності з Законом України «Про відпустки» для непромислового персоналу (а.с. 46).

Згідно наказів про надання відпустки № 246 від 09 січня 2008 року, № 7294 від 10 червня 2009 року, № 3740 від 07 квітня 2010 року, № 12407 від 22 серпня 2013, № 7683 від 03 червня 2014 року, № 6468 від 13 травня 2015 року, № 12378 від 4 серпня 2016 року ОСОБА_4 отримувала відпустки у кількості 28 календарних днів, з яких 24 дні основна відпустка та 4 дні додаткова відпустка за особливий характер праці без радіаційної шкідливості (а.с. 47-53).

Таким чином, у відповідності до вимог ст. ст. 6, 8 Закону України «Про відпустки» та наказу адміністрації підприємства, позивачці з 1 січня 2003 року, внаслідок переведення її, як працівника ВОХР, до непромислового персоналу, обґрунтовано надавалася щорічна відпустка тривалістю 24 календарних дні та додаткова відпустка за особливий характер роботи 4 календарних дні.

Закон України «Про відпустки» та Правила внутрішнього трудового розпорядку, на які посилається в позові ОСОБА_4, не передбачає збільшення основної відпустки працівникам непромислового персоналу.

Крім того, 1 липня 2014 року ОСОБА_4 зверталася до суду з позовом до ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЮУ АЕС» про порушення законодавства про працю та законних прав працівника, зокрема, просила суд визнати незаконними дії відповідача по наданню їй щорічної відпустки за період з 2003 по 2013 роки у кількості 28 календарних днів незаконними і зобовязати надати їй недодані дні відпустки у кількості 39 календарних днів до кінця 2014 року та в подальшому зобовязати відповідача надавати щорічну відпустку тривалістю 32 календарних дні, посилаючись на вищезазначені обставини.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено повністю (а.с. 35-36).

Зазначене рішення в частині визнання незаконними дії відповідача по наданню позивачці щорічної відпустки за період з 2003 по 2013 роки у кількості 28 календарних днів та надання їй недодані дні відпустки у кількості 39 календарних днів до кінця 2014 року апеляційною інстанцією залишено без змін 4 грудня 2014 року (а.с. 38-40).

Частиною 3 ст. 61 ЦК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, судовим рішенням було встановлено, що ОСОБА_4 вже в період з 2003 по 2013 роки не мала права на отримання збільшеної щорічної відпустки.

За такого, з урахуванням встановлених обставин справи, наведених нормативних актів та обставин, встановлених згаданим судовим рішенням, позивачка не мала права у період з 2003 по 2016 роки на збільшення основної відпустки за кожні два відпрацьованих роки на 2 календарних дні, але не більше 28 календарних днів, тобто на збільшену основну відпуску, передбачену для промислово-виробничого персоналу, а тому вона не має права й на грошову компенсацію за ненадання такої відпустки в зазначений період.

Доводи апелянта про те, що за нею має зберігатись попередня тривалість відпустки, не заслуговують на увагу, оскільки є наслідком помилкового тлумачення положень Закону України «Про відпустки», який не передбачає збереження за працівниками, яких переведено з промислового персоналу до непромислового персоналу, такого ж порядку надання основної відпустки як і промисловому персоналу. При цьому районним судом враховано, що ОСОБА_4 після ознайомлення з наказом № 1845-Лс від 29 грудня 2002 року не оскаржувала його, а погодилася на його виконання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та не вбачає підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: В.В. Коломієць

ОСОБА_6