АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2203/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ВолошинаВ.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_5 про скасування рішення Постійного діючого третейського суду при Асоціації українських банків у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року в задоволенні заяви ОСОБА_5 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції представник заявника подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали, якою рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 05.06.2014, прийнятого суддею Ярошовець В.М. (одноособово) у справі №206/14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - скасувати, мотивуючи тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча, а отже відповідно до п.1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК, п. 14 ст. 6, п. 1 ч. 3 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 05.06.2014 у справі №206/14 підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» Гуйван І.М. - заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що вказані заявником обставини не можуть свідчити про наявність підстав для скасування рішення третейського суду, які передбачені статтею 389-5 ЦПК України.

Однак, суд першої інстанції допустив неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи та допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

У відповідності до вимог статті 389-1 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Підстави для скасування рішення третейського суду визначені статтею 389-5 ЦПК України. Частиною 2 статті 389-5 ЦПК України передбачено, що рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про скасування рішення Постійного діючого третейського суду при Асоціації українських банків у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Як на підставу скасування рішення третейського суду посилався на те, що він є споживачем послуг банку і спір виник щодо заборгованості за споживчим кредитом, а тому така справа не підвідомча третейському суду в силу положень пункту 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди".

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦПК України в мотивувальній частині рішення мають бути зазначені мотиви, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти, назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та вирішив справу без перевірки наведених ОСОБА_5 в заяві доводів про те, що у правовідносинах, які виникли з кредитного договору між ним та ПАТ «Укрсоцбанк», він є споживачем послуг банку, третейським судом розглянута справа щодо заборгованості за кредитом, а рішення третейського суду, про скасування якого він просить, ухвалено після внесення змін до Закону України «Про третейські суди».

Судове рішення у даній справі не містить висновків щодо обставини, які є предметом посилання заявника, як на підставу вимог про скасування рішення третейського суду.

Таким чином, судом першої інстанції не досліджено усіх передбачених нормою процесуального права юридичних (доказових) фактів, наявність яких впливає на остаточний результат розгляду заяви про скасування рішення третейського суду.

За таких обставин, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: