Номер провадження: 22-ц/785/6184/17
Номер справи місцевого суду: 522/7632/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Дрішлюка А.І., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановила:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, відповідно до заявлених вимог позивач просила:

- розірвати між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 шлюб, зареєстрований 19 жовтня 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тирасполь, Республіка Молдова, про що зроблений актовий запис за №907;

за адресою: АДРЕСА_1 та складається в цілому з тр- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться ьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 191,8 кв.м., житловою площею 87,7 кв.м.;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину нежитлових будівель спеціалізованої станції технічного обслуговування легкових автомобілів, загальною площею 1167,5 кв.м., розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 120;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію, що становить 1/2 вартості автомобіля SUBARU FORESTER, білого кольору, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1, в розмірі ринкової вартості, встановленої оцінкою вартості нерухомого майна;

- стягнути з відповідача судовий збір.

Ухвалою суду від 18 квітня 2017 року виділено в окреме провадження позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу; в решті позовних вимог позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя залишено в іншому провадженні.

У цьому позові ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить суд розірвати шлюб з відповідачем з тих підстав, що сімейні відносини між сторонами не склалися, сімя носить формальний характер, причинами розпаду сімї позивач вважає той факт, що сторони є різними за характером людьми, у сторін відсутнє взаєморозуміння та довіра. Подружні відносини сторони не підтримують, не ведуть спільне господарство.

Позивач надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути позов за її відсутності.

Відповідач надав суду заяву про те, що він просить надати подружжю строк у три місяці для примирення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 червня 2017 року позов про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, актовий запис № 907, зареєстрований 19 жовтня 1996 року у Відділі РАГС м. Тирасполя, Республіка Молдова, свідоцтво про одруження, серія АМ № 087134, видане 26.ІІ.1998 року Архівом РАГС РМ розірвано. Після розірвання шлюбу сторонам залишено прізвища, якими вони користувалися після реєстрації шлюбу.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 19 жовтня 1996 року в Відділі РАГС м. Тирасполя, Республіка Молдова, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 907.

У цьому шлюбі у сторін народилися діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 й ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з тимчасовими посвідками на постійне проживання на території України учасники спору зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, що ратифіковано із застереженнями Верховною Радою України Законом України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 10.11.1994 року, якщо один з подружжя є громадянином однієї договірної сторони, а другий іншої договірної сторони, застосовується законодавство договірної сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу.

До членів-учасників вказаного договору належать, зокрема, Україна й Республіка Молдова.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» Україна бере на себе зобов'язання щодо надання правової допомоги в обсязі, передбаченому статтею 6 Конвенції, за винятком визнання і виконання виконавчих написів.

Згідно з правилом стаття 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

За правилом частини 1 статті 60 вказаного Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином.

Враховуючи, що позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_2, зважаючи на те, що відповідачем зазначено місце проживання також на території України, а саме: АДРЕСА_3, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що державою, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, є Україна.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 110 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти.

Судом першої інстанції вірно встановив, що сімейні відносини фактично припинені, подружні відносини сторони не підтримують, спільне господарство між сторонами не ведеться. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони є різними за характером людьми, у сторін відсутнє взаєморозуміння та довіра.

Вжиті сторонами спроби до примирення виявилися безрезультатними, що не призвело до відновлення сімї.

При цьому, протягом тривалого розгляду справи (з 23 червня 2016 року) жодною із сторін не вжито заходів щодо примирення подружжя, втім відповідачем 02 червня 2017 року надано суду клопотання про зупинення провадження й надання тримісячного строку на примирення подружжя.

Суд зобовязаний врахувати факт існування між сторонами невирішеного майнового спору. Істотне для вирішення спору значення має також поведінка відповідача, спрямована на виникнення тяганини в розгляді справи, а також відсутність у позивачки волі на вжиття будь-яких дій, спрямованих на примирення між подружжям. При цьому, для досягнення мети збереження шлюбу необхідним є прагнення та відповідне бажання обох сторін, скеровані на залагодження конфліктів в інтересах обох з подружжя, усунення причин виникнення спору між останніми.

При дослідженні судом першої інстанції фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу вірно встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу протирічитиме інтересам чоловіка, дружини й дітей подружжя.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, не надав жодного доказу спроби та намагання примиритись з позивачем.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують наведені вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дрішлюк

ОСОБА_6