Провадження № 2/643/1555/17
17.05.2017 р. м. Харків
Московський районний суд м. Харкова під головуванням судді Горбунової Я.М., при секретарі Арестовій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя,-
Просила суд розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2, виділити відповідачу квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію у розмірі 114913,50 грн. та судові витрати.
В судове засідання позивачка не зявилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, без проведення фіксування судового засідання, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
В судове засідання відповідач не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 03.07.2010р., місце реєстрації: Фрунзенський відділ реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, зроблено запис № 169. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка Полях, дружини - Полях (а.с. 10).
Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають.
Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має істотне значення.
Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Суд, зясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і зберігання сімї неможливим. За таких обставин, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню.
Під час перебування у шлюбі сторони придбали майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується відомостями з державного реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.10.11) та договором купівлі-продажу від 07.09.2011 року, власником згідно якого є відповідач. ( а.с.29).
За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст.ст. 69, 70 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і разі його поділу, частки дружини та чоловіка є рівними.
Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.
Дана правова позиція викладена у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.02.2014 року №6-4ц14 та в інших аналогічних справах і яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
ВССУ в своєму Узагальненні судової практики застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок зазначив наступне. Статтею 358 ЦК України передбачено підстави та умови здійснення права спільної часткової власності співвласниками та презюмується, що таке здійснення відбувається за їхньою згодою. Відповідно до ч. 3 цієї статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном відповідної матеріальної компенсації.
У разі, якщо поділ майна в натурі чи встановлення порядку користування майном, що є спільною частковою власністю, є неможливим, суди вирішують питання про стягнення грошової компенсації. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а в разі відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи.
Позивачка погоджується на виділ частки зі спільної часткової власності з припиненням її права на неї з виплатою їй відповідачем суми грошової компенсації згідно звіту про незалежну експертну оцінку нерухомого майна від 21.10.2016 року.
Таким чином, суд вважає, в даному випадку підлягають задоволенню позовні вимоги позивачки про стягнення грошової компенсації з відповідача за її частку у праві спільної сумісної власності на квартиру.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача грошової компенсації за майно яке є спільним майном подружжя.
Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 1149,14 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,88, 209,212,214-215,224-227 ЦПК України, суд,-
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 03.07.2010 року у Фрунзенському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 169.
Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 залишити - „Полях.
Виділити ОСОБА_2 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частину вартості квартири яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, в сумі 114913 (сто чотирнадцять тисяч девятсот тринадцять грн.) 50 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1149,14 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через районний суд до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ - Я.М. Горбунова