н/п 2/490/4550/2017 Справа № 490/4267/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.

при секретарі Кваша С.О.,

за участю представника позивачки ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, третя особа Державна архітектурно-будівельна інспекція у Миколаївській області про визнання права власності на самочинно побудовані приміщення,

ВСТАНОВИВ:

В травні позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просила суд визнати за нею право власності на самовільно побудовані будівлі: нежитлову прибудову літ. «А-4-1 та відкриту веранду літ. «А-5-1» у відповідності до технічного паспорту від 11.02.2013 року на житловий будинок по вул. Червона, 10 в м. Миколаєві .

У судовому засіданні представник позивача підтримали позовні вимоги, просила визнати за позивачкою право власності на самочинні будівлі.

Відповідач представник Миколаївської міської ради у судове засідання свого представника не направила, надала заяву, в якій просила розглянути справу без участі її представника та відмовити у задволенні позолву, оскільки в цьому випадку не можуть бути застосовані правила ст.376 ЦК України.

Представник третьої особи надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Зазначив, що відповідно до п.10 Порядку Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів , затв. Постановоою КМУ від 13.04.2011 року № 461 , у випадку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду він приймається у експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеженняя такого обєкта.

Ухвалою суду справа розглянута у відсутності відповідача та третьої особи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Позивачу на праві приватної власності належить 1/2 частини домоволодіння по вул. Червоній, 10 в м.Миколаєві на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.03.1996 року. Як вбачається з довідки КП «Миколаївське МБТІ» від 12.02.2013 року за вказаною адресою самочинно збудовано нежитлова прибудова літер А-4-1 , площа забудови 19,9 кв.м., відкрита веранда, літер а-5-1, площа забудови 3,6 кв.м. За рахунок будівництва житловий будинк літер А-2 має такі показники : площа забудови,- 101,5 кв.м., загальна площа будинку 138,9 кв.м., житлова площа будинку -58 кв.м.

Відповідно до Договру оренди землі від 27 лютого 2014 року , ОСОБА_1А, отримала в оренду 391 кв.м., в тому числі 120 кв.м. під капітальною забудовою, земельної ділянкипо вул.Червона, 10 в м.Миколаєві для обслуговування жилого будинку , господарських будівль та споруд.

Відповідно до Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій експерта ОСОБА_2, вищевказані будівлі готові до експлуатації та відповідають вимогам надійнності і безпечної експлуатації будівель та споруд.

Відповідно до ч.5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинне збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

У відповідності до ч.1ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (ст.60 ЦПК України)

Згідно зістаттею 376 ч.1 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до вимог ч. 2ст. 376 ЦК Україниособа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно ч. 3ст. 376 ЦК Україниправо власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно зістаттею 376 ч. 5 ЦК Українина вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до розяснень, викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 « Про практику застосування статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)»положеннястатті 376 ЦКпоширюється на випадки самочинного будівництва житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна як фізичними, так і юридичними особами.

Право власності у порядку, передбаченому частиною третьоюстатті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом.

Не може бути застосовано правиластатті 376 ЦКпри вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо).

Таким чином, положенняст. 376 ЦК Українине можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки позивачем заявлено вимоги про визнання права власності на самочинну прибудову до житлового будинку та відкриту веранду.

При цьому слід ураховувати положення частини першоїстатті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому обєкті нерухомості.

Аналогічні висновки викладені в правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 02 грудня 2015 року при розгляді справи № 6-1328цс15.

Згідно з пунктом 4 вищенаведеної постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 6 розяснено, що під належним дозволом слід розуміти передбаченийЗаконом України від 17 лютого 2011 року №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності»дозвільний документ (статті 35-37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того обєкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Під проектом слід розуміти залежно від категорії обєкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями1,7та8 Закону України від 20 травня 1999 року № 687-XIV «Про архітектурну діяльність», отриманої відповідно до статей29,31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей27,30зазначеногоЗакону.

Наведені вимоги діючого законодавства позивачем не дотримано.

Судом встановлено, що позивач до компетентних органів з заявою щодо надання їй дозволу на виконання проетно - кошторисної документації на перепланування будинку не звертався, також відсутні належний дозвіл та належно затверджений проект, що виключає можливість визнання за нею права власності на обєкт самочинного будівництва на підставі рішення суду.

За такого позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів після отримання повного тексту рішення суду.

Суддя Гуденко О.А.