Справа № 308/1363/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

10 травня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря - Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_3, який заповіту не залишив. Указував, що після смерті батька відкрилася спадщина на належну йому 1/3 частку квартири у АДРЕСА_1. Дана квартира належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, дружині померлого ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_3) та її сину ОСОБА_1 (пасинок спадкодавця), на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.11.1995.

До того ж відповідачу ОСОБА_1 у порядку спадкування за ОСОБА_4 (матір'ю відповідача) належить 1/3 частка спірної квартири, згідно свідоцтва про право на спадщину від 05.10.2015, у зв'язку з чим у власності відповідача загалом перебуває 2/3 частки такої квартири.

ОСОБА_2 зазначав, що у померлого ОСОБА_3 було двоє дітей: позивач та ОСОБА_5, котрі належать до першої черги спадкування за законом, однак ОСОБА_5 спадщину за батьком не прийняла. Натомість позивач своєчасно у вересні 2015 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за батьком.

Позивач вказував, що після смерті батька всі правовстановлюючі документи знаходяться у відповідача, який відмовляється їх надавати ОСОБА_2, а відтак позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, у зв'язку з відсутністю в нього можливості подання документів, які посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Звернувшись із питанням щодо спадкування майна за батьком до нотаріуса, позивачу роз'яснено право на звернення до суду.

Посилаючись на дані обставини, уточнивши 24.11.2016 позовні вимоги, остаточно просив суд визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири, загальною площею 57,3 кв.м., яка знаходиться у АДРЕСА_1.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.11.2016 позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири, загальною площею 57,3 кв.м., яка знаходиться у АДРЕСА_1. Додатковим рішенням цього ж суду від 28.12.2016 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 551,20 грн. судового збору.

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального й процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просив рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що спірна квартира у АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, його дружині ОСОБА_4 та її сину ОСОБА_1 (пасинок спадкодавця), на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.11.1995 (а.с. 30). Дана обставина підтверджується також довідкою КП «Архітектурно-планувальне бюро» № 1602 від 27.11.2015 (а.с. 9).

До того ж відповідачу ОСОБА_1 у порядку спадкування за ОСОБА_4 (мати відповідача померла ІНФОРМАЦІЯ_3) належить 1/3 частка спірної квартири (частка, що належала матері), згідно свідоцтва про право на спадщину від 05.10.2015 (а.с. 29, 121).

Таким чином, з урахуванням того, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, загалом відповідачеві на праві приватної власності належить 2/3 частки спірної квартири.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та заповіту не залишив, а відтак після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частку такої квартири за законом.

На момент його смерті у квартирі в АДРЕСА_1 проживав і був зареєстрований ОСОБА_1, який звертався до нотаріуса із заявою щодо прийняття спадщини (а.с. 53, 57, 64, 53 зворот). Однак особа, котра проживала зі спадкодавцем однією сім'єю, у разі підтвердження відповідного факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, може належати тільки до четвертої черги спадкоємців за законом (ст. 1261- 1265 ЦК України).

У спадкодавця ОСОБА_3 було двоє дітей, які проживали окремо на час відкриття спадщини: син ОСОБА_2 та донька ОСОБА_5, котрі належать до першої черги спадкування за законом.

ОСОБА_5 спадщину за батьком не прийняла.

Апелянт заперечує, що позивач та померлий ОСОБА_3 перебували у родинних стосунках, оскільки у свідоцтві про народження позивача зазначено прізвище новонародженого та його батька «ОСОБА_2», а померлий був «ОСОБА_3».

У свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 російською мовою зазначено - «ОСОБА_2, родился ІНФОРМАЦІЯ_4. Место рождения - Самотоевка Краснопольского района Сумской области. Отец - ОСОБА_3» (а.с.6). Згідно паспорту громадянина України НОМЕР_2 (а.с.43) громадянин ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Самотоївка Краснопільського району Сумської області. У вказаному паспорті громадянина України російською мовою зазначено - «ОСОБА_2».

На спростування доводів апелянта представником позивача було надано: - Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, згідно якого 19 вересня 1970 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8, актовий запис № 24 (а.с.118) та 11 травня 2005 року було зареєстровано розірвання шлюбу, актовий запис № 36 (а.с.118,120); - довідку виконкому Самотоївської сільської ради, видану ОСОБА_2, що його батько - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був прописаний в селі Самотоївка Краснопільського району Сумської області в період з 29.11.1976 по 03.03.1986 (а.с.119).

Таким чином, заперечення відповідачем родинних відносин між позивачем та померлим ОСОБА_3 є необґрунтованим.

ОСОБА_2 у вересні 2015 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за батьком, надіславши нотаріусу відповідну заяву поштою, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена (а.с. 37,38 зворот).

Так у відповідності до п. 3.5 Глави 3 «Прийняття спадщини або відмова від її прийняття» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 № 296/5 (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок) якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Згідно п. 3.23 цього Порядку своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу.

Нотаріусом було надіслано ОСОБА_2 лист стосовно його заяви (на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчено), у якому запропоновано позивачу надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. На виконання цього листа ОСОБА_3 було надіслано заяву, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально (а.с .46, 47 зворот).

Таким чином, заяву про прийняття спадщини (справжність підпису на якій не засвідчена нотаріально) здано ОСОБА_2 на пошту 16.09.2015 (згідно календарного штемпелю на поштовому конверті зі спадкової справи) - своєчасно, з дотриманням шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (1217 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

На обґрунтування свого позову спадкоємець першої черги ОСОБА_2 зазначав, що подати правовстановлюючі документи на спірну квартиру не може, такі постійно знаходяться у відповідача ОСОБА_1, який відмовляється їх надавати позивачу (а.с. 77-79). При цьому відповідач не визнає права позивача на нерухоме майно, заперечує його позовні вимоги, вважає себе одноосібним власником цілої спірної квартири (а.с. 17).

Згідно п.п. 4.15, 4.18 Порядку (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У зв'язку з відсутністю у ОСОБА_2 необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори на звернення представника спадкоємця було надано відповідь від 22.12.2015 № 1169/01-16 про те, що в разі відсутності відповідних документів питання про визнання права власності на частку квартири слід вирішувати в судовому порядку (а.с. 10).

За таких обставин висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 має право на спадкування 1/3 частини спірної квартири в порядку спадкування за законом, є обґрунтованими, і таке право підлягає захисту саме в судовому порядку, оскільки у позивача відсутні правовстановлюючі документи на квартиру у АДРЕСА_1, а відповідач такі документи не надає.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Ужгородську міську раду, яку було визначено відповідачем у позовній заяві, за заявою представника позивача (а.с.72) було замінено належним відповідачем - ОСОБА_1, про що судом 24.11.2016 було постановлено ухвалу (а.с. 81). В цьому ж судовому засіданні було подано заяву про зменшення позовних вимог (а.с.74). Вчинення таких процесуальних дій в судовому засіданні, в якому було ухвалено рішення, на думку колегії, жодним чином не порушило процесуальних прав ОСОБА_1 як відповідача, який був присутній в судовому засіданні разом зі своїм представником.

Проживання у квартирі неповнолітньої дитини відповідача не є перешкодою для визнання права власності позивача на частку у цій квартирі в порядку спадкування, та не є підставою для залучення до участі у справі органу опіки і піклування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до приписів ст. 308 ЦПК України, є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча:

Судді: