Справа №489/3960/17 05.10.2017 05.10.2017 05.10.2017
Провадження №22-ц/784/2129/17
Справа № 489/3960/17 Головуючий першої інстанції: Кирильчук О.І.
Провадження № 22-ц/784/2129/17 Суддя-доповідач Апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання Шагай О.А.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на квартиру.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 серпня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху, а ухвалою судді того ж суду від 11 вересня 2017 року - повернуто відповідно до вимог ч.2 ст. 121 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу судді від 11 вересня 2017 року, а справу повернути до Ленінського районного суду м. Миколаєва для розгляду по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Визнаючи неподаною позовну заяву, суддя першої інстанції виходив з того, що позивачкою було не повністю усунуто недоліки апеляційної скарги, зазначені в ухвалі судді від 29 серпня 2017 року про залишення позовної заяви без руху, а саме, не викладені обставини на обґрунтування вимоги про визнання права власності на квартиру.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком судді.

Так, за змістом ст.ст. 11, 119 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною. Крім того, відповідно до статті 130 ЦПК у разі проведення попереднього судового засідання, а якщо воно не проводиться, то під час підготовки справи до судового розгляду, суд має визначити факти, які необхідно встановити для вирішення спору, та з'ясувати, які докази подані чи подаються кожною стороною для обґрунтування своїх доводів чи заперечень.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_3, обґрунтовуючи вимогу про визнання права власності на квартиру вона посилається на те, що це є правовим наслідком розірвання договору довічного утримання відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦПК України. Отже, позовна заява містить обставини на обґрунтування вимоги про визнання права власності на квартиру.

За такого, повертаючи позовну заяву як неподану відповідно до вимог ч.2 ст. 121 ЦПК України, суддя не звернув належної уваги на зазначена, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням матеріалів позовної заяви до суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2017 року скасувати, а матеріали позову повернути до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.В. Коломієць

Судді: О.О. Данилова

ОСОБА_5