АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 644/1488/17 Головуючий суддя І інстанції Горчакова О. І.
Провадження № 22-ц/790/6944/17 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 19 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування позову зазначив, що з ОСОБА_2 знайомий з 2003 року.

В жовтні 2016 року відповідач звернувся до нього з проханням позичити кошти.

18 жовтня 2016 року з ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким відповідачу передано у борг 4973 євро строком до 17 листопада 2016 року. Договір укладено у простій письмовій формі у вигляді розписки, складеній відповідачем власноруч.

21 листопада 2016 року ОСОБА_2 повернув 9999 грн. 75 коп. В телефонному режимі він запевнив, що все памятає та борг поверне. Проте на даний час борг залишається не повернутим.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги.

Зазначає, що відповідач винен йому 4973 євро, що за курсом НБУ станом на 27 лютого 2017 року складає 142 324,27 грн. З врахуванням того, що ОСОБА_2 повернув 9 999,75 грн., його борг становить 132 324,52 грн.

Остаточно просить стягнути 137 762 грн. 51 коп., з яких борг за договором позики - 132 324 грн. 52 коп. та 5437 грн. 99 коп. відсотки.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав. Пояснив, що ОСОБА_1 проживає на Західній Україні і часто виїжджав до Польщі та привозив натуральну оболонку (кишку) для виробництва ковбаси, яку запропонував реалізовувати. Він погодився на пропозицію. ОСОБА_1 передавав йому оболонку, а він передавав ОСОБА_1 гроші. 18 жовтня 2016 року ОСОБА_1 приїхав до м. Харкова з ОСОБА_3 та пояснив, що має певні борги, оскільки він взяв кредит і попросив його написати розписку про нібито отримання коштів, щоб показати дружині. В цій розписці не йшлось про отримання коштів і навіть акт прийому передачі не складався, бо насправді гроші не передавались.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 19 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Зазначає, що розписка у простій письмовій формі є належним доказом отримання коштів відповідачем. Договір позики не входить до переліку правочинів, які підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з тих обставин, що позивачем не надано доказів укладання договору позики, а тому підстав для стягнення коштів немає.

Погодитись з таким висновком суду не можна.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 18 жовтня 2016 року ОСОБА_2 складено розписку, з тексту якої вбачається, що ним отримано у борг від ОСОБА_1 4973 Євро, які зобовязується повернути до 17 листопада 2016 року. Зазначена розписка містить дату складання 18 жовтня 2016 року та підпис ОСОБА_2

Посилання ОСОБА_2 щодо неукладання договору позики безпідставне.

Розписка, складена ОСОБА_2, підтверджує саме боргове зобов'язання, зазначено про отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дату отримання коштів.

Отже, вважати, що розписка не свідчить про укладання саме договору позики не можна.

Факт особистого написання такої розписки ОСОБА_2 не заперечує, справжність свого підпису також не оспорює.

Доказів у відповідності до ст. 10,60 ЦПК України щодо неотримання коштів відповідачем не надано.

Щодо обставин з купівлі-продажу оболонки, то як зазначив ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, він не є фізичною особою- підприємцем, договорів про сумісну діяльність з ОСОБА_1 не укладалось, ніяких господарських відносин між ними також немає.

Посилання відповідача щодо відсутності нотаріального посвідчення правочину- безпідставне і судовою колегією не приймається.

За статтею ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Законом не передбачено обовязку нотаріального посвідчення договору позики, укладеного між фізичними особами

Отже, договір позики є чинним, а тому сума боргу, з урахуванням сплачених відповідачем - 9 999 грн. 75 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_2

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

ОСОБА_3 ОСОБА_2 сплачено не було.

Сума боргу у гривневому еквіваленті складає 132324 грн. 52 коп. Облікова ставка НБУ на час укладання договору складає 15%. Кількість днів прострочення 100 днів.

Отже, сума процентів складає 132324 грн. 52 коп.*0,15/365*100 = 5437 грн. 99 коп., які обґрунтовано нараховані позивачем підлягають стягненню з відповідача.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу, то вони задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Позивачем не обґрунтовано розмір витрат на правову допомогу у сумі 14000 грн. Детального розрахунку з чого складається ця сума, погодинної вартості послуг, які надані позивачеві тощо ОСОБА_1 не надано.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 19 жовтня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у сумі 132 324 грн. 52 коп. та відсотки у сумі 5437 грн. 99 коп., а всього -137762 грн. 51 коп. (сто тридцять сім тисяч сімсот шістдесят дві гривні пятдесят одна копійка).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2893 грн. 03 коп. (дві тисячі вісімсот девяносто три гривні три копійки)

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: