Справа № 255/4662/13-ц
Провадження № 2-в/242/60/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді Капітонова В. І., при секретарі Нарижній О. Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, закінченого ухваленням рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 30 серпня 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

11 вересня 2017 року до Селидівського міського суду Донецької області надійшла заява ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження Заява мотивована тим, що 30 серпня 2013 року Ворошиловським районним судом м. Донецька ухвалено рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Дане рішення було оскаржено до Апеляційного суду Донецької області, який ухвалою від 19 лютого 2014 року залишив рішення Ворошиловського районного суду у від 30 серпня 2013 року без змін. З початку проведення АТО боржник не сплачує на її користь аліменти, і вона звернулася до виконавчої служби Ворошиловського району м. Донецька, яка знаходиться в м. Словянськ Донецької області, де заявнику було розяснено, що виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 аліментів залишилось на території м. Донецька. Отримати дублікати рішення та виконавчого листа у Ворошиловському районному суді вона не може, оскільки суд знаходиться на території, де проводиться антитерористична операція.

Просить суд відновити втрачене судове провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, закінченого ухваленням рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 30 серпня 2013 року та встановити зміст рішення суду та виконавчого листа.

Заявник та його представник в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність.

Інші учасники в судове засідання не зявилися, про причини неявки до суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 402 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 403 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справі, або за ініціативою суду.

Згідно ст. 407 ЦПК України при розгляді справи суд використовує ту частину провадження, що зберіглася, документи, видані зі справи фізичним чи юридичним особам до втрати провадження, копії цих документів, інші довідки, папери, відомості, що стосуються справи, виконавчого провадження. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, осіб (їх представників), які брали участь у справі, а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 408 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. У рішенні суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих суду і досліджених у судовому засіданні з участю всіх учасників цивільного процесу з утраченого провадження, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з утраченого провадження.

З змісту заяви вбачається, що в провадженні Ворошиловського районного суду м. Донецька знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, закінченого ухваленням рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 30 серпня 2013 року.

Відповідно до довідки Селидівського міського суду Донецької області № 139/255/4662/13-ц від 11 грудня 2017 року справу № 255/4662/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка перебувала в провадженні Ворошиловського районного суду м. Донецька, до Селидівського міського суду Донецької області, не передано.

Відповідно до бази даних Ворошиловського районного суду м. Донецька по справі № 255/46262/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину було ухвалено рішення 09 липня 2013 року. Як вбачається зх. Обліково-статистичної картки на цивільну справі № 255/4662/13-ц на була подана апеляційна скарга 18 липня 2013 року. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 07 серпня 2013 року ухвалу Ворошиловського районного суду м. Донецька залишено без змін. Інформація щодо набрання рішенням законної сили відсутня.

При вирішенні питання про відновлення втраченого судового провадження судом була досліджена копія повного тексту рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 09 липня 2013 року та копія ухвали Апеляційного суду Донецької області ( вступної та резолютивної частини) від 19 лютого 2014 року.

Інших документів, які містилися в матеріалах справи сторони суду не надали.

За таких обставин суд приходить до переконання про часткове відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, закінченого ухваленням рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 30 серпня 2013 року.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. ст. 4, 10, 60, 212, 215, 402, 404, 407, 408 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про відновлення матеріалів втраченого судового провадження задовольнити частково.

Частково відновити втрачене судове провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, закінченого ухваленням рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 30 серпня 2013 року.

Встановити зміст відновлених документів:

Рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 09 липня 2013 року:

«

255/4662/13-ц

Провадження №2/255/1536/2013

Справа №255/4662/13-ц

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2013 року Ворошиловський районний суд м. Донецька у складі:

головуючого судді - Орєхова О.І.,

при секретарі Лисенко Л.В., Лещенко М.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1, представника позивачки ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Ворошиловського районного суду м. Донецька з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, посилаючись на наступні обставини.

Позивачка ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_5, 22.05.2000 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 01.03.2011 року по справі №2-617/11 шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набуло чинності 13.03.2011 року.

25 червня 2011 року позивачка одружилася з ОСОБА_6 та після шлюбу обрала його прізвище.

Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з вимогами про сплату аліментів. Але він ухилявся від виконання своїх батьківських обовязків. Після розірвання шлюбу, ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з вимогою про сплату аліментів, що можуть підтвердити свідки. Позивачка вважає, що суд може стягнути аліменти починаючи з 01 квітня 2011 року.

У звязку з тривалим спільним проживанням з ОСОБА_2 позивачці стало відомо, що відповідач є субєктом підприємницької діяльності, зареєстрований у ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька та згідно податкових декларацій отримує стабільний та регулярний дохід. До 2012 року він був зареєстрований у ДПІ у Петровському районі м. Донецька, за попереднім місцем проживання.

На підставі викладеного позивачка просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, у розмірі 1/3 від доходу відповідача за період з 01 квітня 2011 року до досягнення ОСОБА_5 повноліття.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності (а.с.22), позову заяву підтримали, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності (а.с.42), в судовому засіданні, позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, визнали частково, зазначивши, що від покладеного на відповідача обовязку по утриманню своєї дитини, ОСОБА_2 не відмовляється. Позивачка ОСОБА_1 звернулася до відповідача з вимогою про сплату аліментів на утримання сина, в квітні 2013 року. Відповідач вважає, що саме з цього періоду необхідно розпочинати стягнення аліментів.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, задовольнити частково.

Судом встановлено, що згідно рішення Петровського районного суду м. Донецька від 01 березня 2011 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 квітня 2000 року по 01 березня 2011 року (а.с.11-12). Згідно вказаного рішення, шлюб було розірвано.

Частина 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно свідоцтва про шлюб, серія 1-НО №249490, виданого ОСОБА_8 міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_7 25.06.2011 року уклала шлюб з ОСОБА_6. Після реєстрації шлюбу позивачці присвоєно прізвище «Алієва» (а.с.13).

За період перебування у шлюбі з ОСОБА_2, у сторін народилася дитина син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (серія І-НО №173464, виданого Київським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька Донецької області) (а.с.10).

В судовому засіданні встановлено, що неповнолітній син ОСОБА_5 проживає разом з позивачкою ОСОБА_1, за адресою: м. Донецьк, вул. 50-річчя СРСР, 100/41.

Обовязок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей випливає з вимог ст.180 СК України, згідно якої батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем. Займаючись підприємницькою діяльністю, відповідач ОСОБА_2 отримує стабільний дохід. Даний факт підтверджено податковими деклараціями по СГД- фізичній особі ОСОБА_2 за 2011-2012 роки, та підтверджено самим відповідачем.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 визнав вимоги позивачки ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_5

Частина 1 статті 61 ЦПК України встановлює, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Тому, враховуючи матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника аліментів, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивачки на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх доходів щомісячно.

Щодо вимог позивачки ОСОБА_1 про початок періоду стягнення аліментів, а саме з 01 квітня 2011 року, тобто з моменту звернення позивачки ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 з вимогою про сплату аліментів, то вони не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня предявлення позову.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Допитані в судовому засіданні 13 червня 2013 року в якості свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пояснили суду, що зі сторонами по справі вони співпрацюють, займаючись підприємницькою діяльність. Позивачка ОСОБА_1 не зверталася до відповідача ОСОБА_2 з вимогою про сплату аліментів на дитину, навпаки, доходи від підприємницької діяльності, якою займалося подружжя ОСОБА_2, останні два роки отримувала і розпоряджалася саме ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_13, яка є дочкою позивачки ОСОБА_1, в судовому засіданні, яке відбулося 13 червня 2013 року пояснила, що ОСОБА_1 почала звертатися до ОСОБА_2 з вимогою сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5, в квітні 2013 року.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.4 ст. 60 УЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, посилання позивачки ОСОБА_1 на той факт, що вона неодноразово зверталася до відповідача ОСОБА_2 з вимогою про сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_5 з 01 квітня 2011 року, не найшли свого підтвердження в судовому засіданні. Тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину за минулий час, починаючи з 01 квітня 2011 року, є недоведеними, і в їх задоволенні, необхідно відмовити.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом 15 квітня 2013 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції (а.с.1). Отже, згідно ст. 191 СК України, саме з цієї дати необхідно починати стягнення аліментів.

В силу ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 114,70 грн.

На підставі ст.ст. 180-185, ст. 191 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та керуючись ст.ст.12, 60,61, 84, 88, 213-215, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину задовольнити частково.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15 квітня 2013 року і до повноліття дитини.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 114,70 гривень.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Ворошиловський районний суд м. Донецька протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ворошиловського районного

суду міста ОСОБА_8 Орєхов »

ухвала Апеляційного суду Донецької області від 19 лютого 2014 року :

«Єдиний унікальний номер 255/4662/13-ц

Номер провадження 22-ц/775/1634/2014

Головуючий 1 інстанції: Орєхов О.І.

Доповідач: Біляєва О. М.

Категорія 48

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

19 лютого 2014 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого Біляєвої О. М.,

Суддів Папоян В. В., Мальованого Ю. М.,

При секретарі Саєнко В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку справу за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ворошиловського районного управління юстиції у м . ОСОБА_8, заінтересована особа ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ворошиловського районного суду м. Донецька від 08 січня 2014 року ,

Керуючись ст. ст. 307ч.2 п. 1, 312,313-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Ворошиловського районного суду м. Донецька від 08 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді»

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а в разі відсутності у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. І. Капітонов