Справа № 300/539/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 листопада 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Мацунича М.В., Собослоя Г.Г.

при секретарі: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в інтересах яких діє ОСОБА_4, на рішення Воловецького районного суду від 19 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Верхньоворітська сільська рада Воловецького району, про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні дорогою загального користування -

встановила:

У липні 2017 року ОСОБА_5 звернулся в суд із зазначеним позовом до відповідачів. Позов мотивовано тим, що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. ЇЇ сусідом по дворогосподарству є сім'я ОСОБА_2 (с. В. Ворота, вул. Л. Українки, №462). Починаючи з вересня 2014 року під'їзд до її дворогосподарства ускладнився та став неможливим, оскільки сусіди ОСОБА_2 самовільно зайняли земельну ділянку площею 60 м.кв. та розмістили на ній сільськогосподарську техніку (тракторний причіп, плуг, борону, тракторну лопату, диски ). Дане приладдя впритул розміщене до її воріт та огорожі, чим унеможливлює в'їзд та виїзд із її доворогосподарства. Зазначені перешкоди призводять до конфліктних ситуацій, що були підставою для виклику працівників поліції та неодноразове складання протоколів про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. Вона неодноразово зверталася до Верхньоворітської сільської ради, Воловецької районнної ради, прокуратури та поліції з проханням зобов'язати відповідачів ОСОБА_2 усунути ці перешкоди з дороги, поскільки вона не взмозі використовувати дорогу для своїх потреб. Однак, ці звернення не дали результатів. Відповідачі продовжують чинити їй перешкоди, а також вчиняють з нею сварки та погрожують. Просила суд зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкод в користуванні під'їздною дорогою до свого дворогосподарства.

Рішенням Воловецького районного суду від 19 вересня 2017 року позов ОСОБА_5 задоволено. Зобовязано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_5 в користуванні дорогою загального користування та підїздом до свого господарства, розташованого за адресою: ОСОБА_6, вул. Л. Українки, №463, Воловецького району Закарпатської області. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3М на користь ОСОБА_5 сплачений судовий збір у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, пояснення представника третьої особи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п. «а» ч.4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Відповідно до ч.1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_5 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 і є землекористувачем земельної ділянки за даною адресою.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є її сусідами і проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Актом розгляду звернення ОСОБА_5 від 05.09.2014 р., стверджено, що ОСОБА_2 проводить будівельні роботи на землях сільської ради (під'їздна дорога до дворогосподарства ОСОБА_5І.) без дозвільних документів та самовільно зайняв земельну ділянку. Комісія рекомендувала ОСОБА_2 припинити проведення будівельних робіт та звільнити самовільно зайняту земельну ділянку для використання дороги (а.с. 5).

З акту розгляду звернення депутата по виборчому округу №16 ОСОБА_7 від 11.08.2015 року вбачається, що на час обстеження виявлено, що ОСОБА_2, мешканець віл. Л.Українки,462 с.В.Ворота розмістив на дорозі загального користування сільськогосподарську техніку (плуги, тракторна лопата, диски), чим самим перешкоджає у використанні дороги загального користування за призначеннями мешканцям віл. Л. Українки та проводить будівельні роботи (збудовано фундамент) та зобовязано його в 10 денний термін звільнити проїздну дорогу від сільськогосподарської техніки для використання дороги загального користування за призначенням (а.с. 6).

Актом розгляду звернення ОСОБА_5 від 04.03.2016 року встановлено, що на час розгляду звернення перед в'їздом до дворогосподарства ОСОБА_5 на землях загального користування (дорозі) ОСОБА_2 самовільно розміщено причіпне обладнання до сільськогосподарської техніки, яке перешкоджає у використанні дороги за призначенням, а саме під'їзду до дворогосподарства ОСОБА_5 Комісією рекомендовано зобов'язати ОСОБА_2 звільнити землі загального користування (під'їзд) від сільсьгосподарського обладнання.( а.с. 7).

Актами комісії від 13.10.2016р. та 10.05.2017 р. також в стверджено, що перед вїздом до дворогосподарства ОСОБА_5 на землях загального користування (дорозі) виявлено причіпне обладнання до сільськогосподарської техніки самовільно розміщене ОСОБА_2, яке перешкоджає у використанні дороги до дворогосподарства ОСОБА_5 та зобовязано ОСОБА_2 прибрати причіп та інший сільськогосподарський реманент з дороги з метою забезпечення вільного під'їзду до дворогосподарства ОСОБА_5 (а.с. 8, 9).

Показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, допитаних судом першої інстанції також підтверджується факт вчинення відповідачами перешкод у під'їзді ОСОБА_5 до власного дворогосподасртва.

З врахуванням наведеного, судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачі самовільно та неправомірно зайняли дорогу загального користування та створюють перешкоди у вільному проходу та проїзду позивачеві та членам її сім'ї до власного будинку.

Доводи апеляційної скарги даних висновків суду не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі, що дані акти є неналежними доказами, а наведені в них відомості не відповідають фактичним обставинам справи, не заслуговують на увагу, оскільки дані акти складалися не одноособово, а у складі комісії, з участю посадових осіб органів місцевого самоврядування, правоохоронних органів, представників різних органів виконавчої влади, причому кожний акт складався різними членами комісії в кількості : пять, шість, вісім, тринадцять членів комісії та підписаний всіма членами комісії.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не врахував постанову Воловецького районного суду від 21.12.2016 року, якою скасовано постанови адміністративної комісії Верхньоворітської сільської ради №3 та №4 від 15.11.2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та ст.183 КУпАП, оскільки у вказаній постанові дана оцінка фактам щодо події, яка мала місце 04.11.2016р. і нею не встановлено жодних обставин, якими позивач обґрунтовує заявлений позов та які є предметом розгляду у даній справі.

Не заслуговують на увагу також доводи апелянтів, що позивачка бажає встановити і користуватися додатковим, до вже існуючого з вул. Л.Українки, підїздом до власного дворогосподарства через земельну ділянку, яка перейшла у їх користування на правах спадкування за померлим батьком, оскільки відповідачами не подано жодних доказів, які підтверджували, що позивачка має інший, або ще один підїзд до свого дворогосподарства, а також не подано жодних доказів, які підтверджували, що земельна ділянка щодо якої наявний спір належала їх батьку і вони в порядку спадкування набули на неї прав користування. Такі доводи ґрунтуються на припущеннях.

Таким чином рішення суду першої інстанції щодо задоволення заявленого позову та зобовязання відповідачів не чинити позивачу перешкоди в користуванні дорогою загального користування та підїздом до свого дворогосподарства є законним та обґрунтованим.

Разом з тим судом першої інстанції неправильно, з порушенням вимог ст.88 ЦПК України, та роз'яснень, викладених у п. 35 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішено питання про стягнення судових витрат, не врахувавши, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, а тому рішення суду в цій частині підлягає зміні зі стягненням судового збору у рівних частинах з обох відповідачів.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів :

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в інтересах яких діє ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Воловецького районного суду від 19 вересня 2017 року в частині солідарного стягнення судових витрат змінити, стягнувши їх з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 по 320 грн. з кожного.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді