Справа № 578/591/17
провадження № 2/578/271/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
27 вересня 2017 року смт Краснопілля
Краснопільський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Косар А.І.
секретаря судового засідання Сотнікової І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснопілля цивільну справу позовного провадження
за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування в особі Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області
про позбавлення батьківських прав, -
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, яким просила позбавити відповідача батьківських прав стосовно синів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Вимоги обґрунтовані тим, що сторони з 19 лютого 2008 року перебували у шлюбі, який розірвано 28 серпня 2012 року. За час спільних відносин до офіційного шлюбу у 2003 та 2008 роках народилися сини, після розірвання шлюбу з відповідачем діти проживають разом з матір'ю і знаходяться на її утриманні. 18.02.2013 Краснопільським районним судом Сумської області було прийнято рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на утримання дітей, але з 22.02.2017 відповідач перестав сплачувати кошти. З 27.02.2013 і на даний час ОСОБА_1 перебуває в шлюбі з ОСОБА_5 і разом виховують дітей від відповідача. ОСОБА_4 проживає окремо і участі у вихованні синів не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовку до самостійного життя; не цікавиться їх станом здоров'я, фактично діти залишились без батьківської турботи. У такий спосіб відповідач діє всупереч інтересам їхніх неповнолітніх синів. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, позивач розцінює як ухилення батька ОСОБА_4 від виховання дітей з його винної поведінки, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що є підставою для позбавлення останнього батьківських прав.
Позивач у судове засідання не з'явилася, згідно поданої заяви просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязіта не заперечує проти заочного розгляду справи /ас 52/.
Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому частиною п'ятою статті 74 Цивільно-процесуального кодексу України /далі ЦПК України/ /ас 46-47, 53-54/, причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позовних вимог на адресу суду не надав, заяв про розгляд справи за його відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло.
Третя особа явку представника в судове засідання не забезпечила, відповідно поданої заяви просила справу розглянути за відсутності її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі /ас 51/.
Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів та зі згоди позивача ухвалити заочне рішення відповідно до положень статей 158, 169, 197,224 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним задовольнити позов з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони у справі з 19 лютого 2008 року по 28 серпня 2012 року перебували у шлюбі, який розірвано за рішенням суду /копії ас 11, 18/.
Діти сторін ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають у сім'ї матері за адресою: АДРЕСА_1, де створені належні умови її проживання / ас 12, Акт обстеження умов проживання копія ас 20/.
Питання щодо доцільності позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, було розглянуто на комісії з питань захисту прав дитини Краснопільської районної державної адміністрації, рішення № 3/2 від 30.03.2017 / копія ас 17/.
Згідно із роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму ВСУ № 20 від 19 грудня 2008 року «Про внесення змін до постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови).
Відповідно до висновку № 726/02-21 від 03.04.2017 Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області остання як орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно його малолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що відповідає інтересам малолітніх дітей /ас 16/.
В даний час малолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають спільно зі своєю матір'ю, позивачем по справі за адресою АДРЕСА_1. Діти навчаються в Краснопільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Краснопільської районної ради Сумської області у 3 та 8 класах відповідно, і згідно довідок № 3 та № 4 від 24.05.2017 батько ОСОБА_4 участі у вихованні своїх синів не приймає, не спілкується з учителями, у батьківських зборах участі не приймає, не цікавиться навчанням дітей /ас 12-14/.
Заочним рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 18.02.2013 з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 /копія ас 9-10/.
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що правовідносини що склалися між сторонами, виникли із сімейних правовідносин врегульовані нормами статей 148, 150, 164, 165, 166 СК України.
В Україні дитинство охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Держава має забезпечувати належні умови для виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності (стаття 4 Закону України "Про охорону дитинства"). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.
Згідно із статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України /далі - СК України/ батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом ( ч. 1,2,4 статті 155 СК України).
Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.
Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.
Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно до положень статті 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.
Згідно частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика ЄСПЛ свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.
У п. 54 рішення ЕСПЛ "Хант проти України" ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.
Суд розглядає справу у відповідності до вимог статті 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог статей 60, 137 ЦПК України.
При постановлені законного та справедливого рішення суд враховує положення Європейської Конвенції "Про права дитини", в частині другій статті 6 якої говориться, що держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини, а в частині першій статті 19 зазначено, що держава вживає всіх необхідних заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань по відношенню до дитини.
Отже, суд знаходить зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, свідченнями ухилення відповідача як батька від виховання дітей та його винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов'язками, доводи позивача відповідачем не спростовані, тому позов є обґрунтованим і підставним до задоволення відповідно до правил п. 2 частини першої статті 164 СК України.
При цьому суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки даний висновок базується на ретельному з'ясуванні обставин справи і відповідає інтересам дітей.
Вказані докази в їх сукупності та взаємозв'язку є належними, допустимими та достатніми.
Судом також не встановлено, що відповідачу чинили перешкоди у виконанні належним чином своїх батьківських обов'язків.
Крім зазначеного, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач згідно зі статтею 169 СК України має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, при розгляді якого повинен довести, що він усвідомив свою протиправну поведінку щодо дітей, кається у скоєному, що його зміни у способі життя є глибокими і стійкими.
Згідно частин другої, третьої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
У матеріалах справи наявне заочне рішення суду від 18.02.2013 року, набрало законної сили, у якому вирішено питання про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання синів: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 /копія ас 9-10/, тому відсутні підстави для повторного вирішення питання про стягнення аліментів на дитину.
Відповідно до частини п'ятої статті 164 СК України надіслати копію рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дітей.
У порядку статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 640 гривень.
Керуючись статтями 3, 10, 11, 58 - 61, 79, 88, 158, 169, 197, 209, 214 - 215, 218, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця та мешканця АДРЕСА_2, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, позбавити батьківських прав відносно:
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження м. Суми;
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце народження м. Суми.
Надіслати копію рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок ) гривень судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто Краснопільським районним судом Сумської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, а саме: апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення
Скарга подається до Апеляційного суду Сумської області через Краснопільський районний суд Сумської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи.

Суддя А.І.Косар