АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/3565/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/1998/К/17 суддя Сидорак В.В.
Категорія - 59 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Кислиці І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 05 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Міністрів України про визнання постанови незаконною.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 05 вересня 2017 року закрито провадження по цивільний справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Міністрів України про визнання постанови незаконною, у звязку з тим, що заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що питання, порушені в позовній заяві, регулюються цивільним законодавством, а саме Законом України «Про захист прав споживачів», а тому позовна заява підлягає розгляду місцевим судом в порядку цивільного судочинства.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 Міністрів України зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм процесуального права, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Особи, які беруть участь у розгляді справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (а.с. 197-200), в судове засідання не з'явилися і про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції керувався п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, та виходив з того, що спір виник з приводу здійснення субєктом владних повноважень управлінських функцій, у звязку з чим справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 28 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Сокуренко і Стригун проти України" (Заяви N 29458/04 та N 29465/04) від 20 липня 2006 року передбачено, що внаслідок перевищення судом повноважень, які були чітко викладені у процесуальному кодексі національний суд не може вважатися судом, встановленим законом у значенні пункту 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Приписами частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 3 постанови від 1 березня 2013 року №3 Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі КАС України), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі ГПК України), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК України) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів, відповідно прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно статті 1 Закону України «Про ОСОБА_3 Міністрів України», ОСОБА_3 Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. ОСОБА_3 Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

При цьому, ч. 3 ст. 19 КАС України визначає, що адміністративні справи з приводу оскарження нормативно-правових актів ОСОБА_3 Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України чи іншого суб'єкта владних повноважень, повноваження якого поширюються на всю територію України, крім випадків, передбачених цим Кодексом, адміністративні справи з приводу оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері державних закупівель та рішень у сфері державної допомоги субєктам господарювання, адміністративні справи за позовом Антимонопольного комітету України у сфері державної допомоги субєктам господарювання, адміністративні справи, відповідачем у яких є закордонне дипломатичне чи консульське представництво України, його посадова чи службова особа, а також адміністративні справи про анулювання реєстраційного свідоцтва політичної партії, про заборону (примусовий розпуск, ліквідацію) політичної партії вирішуються окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Отже, позови з приводу оскарження нормативно-правових актів загальної дії ОСОБА_3 Міністрів України відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду виключно окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного позову є оскарження постанов ОСОБА_3 Міністрів України №315 від 27.04.2016 року «Про внесення змін до постанови ОСОБА_3 Міністрів України №758 від 01.10.2015 року «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обовязків на субєктів ринку природного газу (відносин у перехідний період» та постанови ОСОБА_3 Міністрів України від №187 від 22.03.2017 року «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обовязків на субєктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», які нормативно-правовими актами загальної дії, а тому, ухвалюючи рішення про закриття провадження по справі, суд обґрунтовано виходив з того, що визначений спір є публічно-правовим, оскільки виник з публічно-правових відносин за участю субєкта владних повноважень - ОСОБА_3 Міністрів України, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, є необґрунтованими та спростовуються вищевикладеним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням вимог процесуального закону, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 05 вересня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: