Справа № 2/331/72/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року місто Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду міста Запоріжжя Скользнєва Н.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадження Жовтневого районного суду міста Запоріжжя на розгляді перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 250000,00 грн.

08 лютого 2017 року до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій вона просить суд в якості забезпечення позову накласти арешт з встановленням заборони проводити відчуження будь-яким способом, здавати в оренду чи вчиняти інші дії щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ясногірська, ділянка. № 2.

Заявник вказує, що незабезпечення позову, шляхом накладення арешту з встановленням заборони проводити відчуження будь-яким способом, здавати в оренду чи вчиняти інші дії щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ясногірська, ділянка. № 2, призведе до того, що відповідач ОСОБА_5 здійснить відчуження зазначеного майна, оскільки на даний час ОСОБА_3 виказує наміри здійснити відчуження зазначеного майна..

Вивчивши вимоги позивача, викладені у заяві, матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно зі ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обовязку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо цього інші зобовязання; зупиненням продажу описаного майна, якщо подано позов про право власності на це майно або про виключення його з опису; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до розяснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовн их вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Позивач в обґрунтування своєї заяви не надає належних та допустимих доказів того, що відповідачам дійсно станом на 2017 рік належить на праві власності земельна ділянка, розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ясногірська, ділянка. № 2, що позбавляє можливості перевірити зазначені обставини, встановити, чи є хоча б одна з зазначених у нормах ЦПК України обставин для забезпечення позову, і оцінити їх, чи не може застосуванням забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можливо запобігти.

Крім того, заявник не надав суду достатніх доказів того, що відповідачі приймають заходи щодо відчуження обєкту нерухомого майна, належного їм на праві власності, з метою уникнення виконання можливого рішення суду, а її припущення не можуть прийматися до уваги.

Відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає поверненню, оскільки заявником: не надано на підтвердження причин, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, доказів; чітко не викладено вид забезпечення позову, який належить застосувати, з зазначенням найменування обєкта, на який необхідно накласти арешт, обґрунтуванням його необхідності, а також на підтвердження його належності не надано належного та допустимого доказу.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України,

У Х В А Л И Л А:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 250000,00 грн., вважати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

08.02.2017