Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/408/15-ц Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого -судді Трояновської Г.С..

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ПАТ "Укрсиббанк" звернулось до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування вимог якого зазначило, що 30 травня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «УкрСиббанк», та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з яким останньому було відкрито поновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті, з лімітом кредитування в розмірі 29 860,00 швейцарських франків на строк до 30 травня 2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 8,99 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язання по вищевказаному кредитному договору, 30 травня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббабнк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, згідно з яким останній передав в іпотеку банку квартиру, що розташована по вул. 30 років Перемоги, 17 у м. Малині Житомирської області та належить йому на праві приватної власності.

У звязку із неналежним виконанням умов кредитного договору у ОСОБА_2 перед Банком утворилася заборгованість, яка станом на 04 лютого 2015 року склала 17 429,83 швейцарських франків, з яких 15497,94 швейцарських франків заборгованість за простроченим кредитом, 1931,89 швейцарських франків заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом, та 71,42 грн. пеня, з яких 42, 78 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, 28,64 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Виходячи із наведеного, ПАТ «Укрсиббанк» просило в рахунок погашення вищевказаної кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру № 9 загальною площею 69,6 кв. м, що знаходиться за адресою м. Малин, вул. 30 років Перемоги, 17 Житомирської області.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області 01 жовтня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру № 9, загальною площею 69,6 кв.м., що знаходиться по вул. 30 років Перемоги, будинок 17 у м. Малині Житомирської області для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі Кредитного договору № 05/2006/км-756/тт-2610) від 30 травня 2006 року по поверненню кредитних коштів та відсотків за користування кредитом в розмірі 17429 швейцарських франків 83 сантими та пені в розмірі 71 гривня 42 копійки з яких:

- 15497,94 швейцарських франків - заборгованість за простроченим кредитом;

- 1931,89 швейцарських франків - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом;

- 42 гривні 78 копійок - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

- 28 гривень 64 копійки - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» із встановленням початкової ціни, визначеної на підставі оцінки майна здійсненої суб'єктом оціночної діяльності проведеної відповідно до законодавства. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк». Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги правову природу кредиту, так як кредит, який забезпечений іпотечним майном, є споживчим кредитом. Крім того, вказує, що судом безпідставно не застосовані положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки спірна квартира є постійним місцем проживання позичальника та іпотекодавця, іншого житла вони не мають.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 1 жовтня 2015 року змінено. Абзац третій резолютивної частини рішення після слів «встановити початкову ціну» викладено в такій редакції: «предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку», за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем у розмірі 176749грн.» Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 судових витрат по сплаті судового збору скасовано. В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року рішення апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Отже, апеляційним судом переглядається справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 з урахуванням вказівок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ як того вимагають положення ч. 4 ст.338 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 30 травня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», яке в подальшому змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (т.1 а.с. 64-66), та субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 05/2006/км-756/тт-261 (т.1а.с. 7-20).

Відповідно до умов цього договору позивач надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 29860 швейцарських франків, який останній повинен був погашати згідно затвердженого графіку (т.1 а.с. 18-20) та сплачувати кошти за користування кредитом в розмірі 8,99% річних (т.1 а.с. 8). Термін погашення кредиту - до 30.05.2017 року.

Крім того, відповідно до пункту 7.1. кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій ОСОБА_2 зобовязаний сплатити позивачу пеню в розмірі 0,2% річних від суми простроченої заборгованості (т.1 а.с. 13).

З метою забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором, 30 травня 2006 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого Банку в іпотеку було передано квартиру № 9, загальною площею 69,6 кв.м., що знаходиться по вул. 30 років Перемоги, будинок 17 у м. Малині Житомирської області (т.1 а.с. 31-34).

ОСОБА_2 умови кредитного договору в повному обсязі не виконував. У звязку з чим, відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 04.02.2015 року виникла заборгованість у розмірі 17429 швейцарських франків 83 сантими та 71 грн. 42 коп., яка складається із: заборгованості за простроченим кредитом в розмірі 15497,94 швейцарських франків; заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом в розмірі 1931,89 швейцарських франків; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 42 грн. 78 коп.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 28 грн. 64 коп. (т.1 а.с. 37-52).

Відповідно до вимог ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч.1 ст.33 вищезгаданого Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Положеннями частини першої статті 39Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобовязань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобовязання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду.

За змістом частини першої статті 39цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

Отже, виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, беручи до уваги аналіз норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», слід дійти висновку, що в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обовязково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Наведений правовий висновок Верховний Суд України сформулював у своїх постановах від 8 червня 2016 року (справа № 6-1239цс16), від 13 травня 2015 року (№ 6-53цс15, 6-63цс15), 16 вересня 2015 року (№ 6-495цс15 та 6-1193цс15), 27 травня 2015 року (№ 6-332цс15), 10 червня 2015 року (№ 6-449цс15), 7 жовтня 2015 року (№ 6-1935цс15), 21 жовтня 2015 року (№ 6-1561цс15), 4 листопада 2015 року (№ 6-340цс15), 3 лютого 2016 року (№ 6-2026цс15), 1 березня 2017 року (№6-2284цс16).

Відповідно до ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотеко держателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки за звичайною ціною на нього.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції не врахував вимоги ч.6 ст.38 та ст.39 Закону України «Про іпотеку» у звязку з чим дійшов помилкового висновку про встановлення початкової ціни, визначеної на підставі оцінки майна, здійсненої субєктом оціночної діяльності, проведеної у межах процедури виконавчого провадження.

В ході розгляду справи на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції та на виконання вказівок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 31.05.2017 року позивачем було проведено оцінку трикімнатної квартири №9 загальною площею 69,60кв.м., розташованої за адресою: Житомирська область, м. Малин, вул. 30 років Перемоги, буд.№17 станом на 18.08.2017 року (т.2 а.с.97-147). Згідно зазначеного Звіту про оцінку № АЕ/2017/174 від 18.08.2017 року ринкова вартість вказаної квартири станом на 18.08.2017 року становить 592783грн. (т.2 а.с.122). Саме зазначена сума має бути вказана в резолютивній частині рішення суду як початкова ціна продажу предмета іпотеки.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції в частині зазначення початкової ціни предмета іпотеки підлягає зміні. В решті рішення залишається без змін.

Доводи в апеляційній скарзі щодо незастосування до спірних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2015 року змінити.

Абзац третій резолютивної частини рішення викласти в такій редакції: «Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки, що належить ОСОБА_1 та є його власністю на підставі договору купівлі-продажу № 350 посвідченого державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 05 лютого 1993 року, шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за ціною продажу на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності № АЕ/2017/174 від 18.08.2017 року за початковою ціною 592783,00 грн. (пятсот девяносто дві тисячі сімсот вісімдесят три гривні)».

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді