Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати; за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_4 про розірвання договору оренди землі, стягнення збитків та орендної плати, за касаційними скаргами представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» на рішення Сумського районного суду Сумської області від 22 лютого

2016 року, ухвалу апеляційного суду Сумської області від 27 квітня

2016 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 17 січня 2005 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» (далі - ТОВ «Агрофірма «Косівщинська») було укладено договір оренди землі, за умовам якого він надав у платне користування, строком на 5 років, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 2,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зі сплатою орендної плати в розмірі 442 грн.

01 січня 2009 року між ним та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» було укладено додатковий договір до договору оренди землі, за умовами якого було змінено строк дії договору з 5 років на 10 років, а також встановлено розмір орендної плати у сумі 1 083 грн 75 коп. за рік.

Зазначає, що ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» систематично не сплачувало орендну плату, а саме за 2011 рік орендна плата була частково виплачена лише в 2012 році, орендна плата за 2012 рік частково виплачена в 2013 році, у зв'язку із чим, з урахуванням поданих уточнень, просив розірвати договір оренди землі від 17 січня 2005 року та стягнути з відповідача на свою користь 934 грн 19 коп. заборгованості з орендної плати, 3 % річних та інфляційні нарахування на суму заборгованості.

У березні 2015 року ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» звернулося із зустрічним позовом до ОСОБА_4, в якому, з урахуванням поданих уточнень, просило розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений з ОСОБА_4, та стягнути з нього на свою користь збитки в сумі 13 613 грн

26 коп. та 2 481 грн 52 коп виплаченої орендної плати за 2013 рік.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_4, на порушення п. 29 договору оренди землі, передав земельну ділянку, яка перебуває в оренді у ТОВ «Агрофірма «Косівщинська, в оренду третій

особі - товариству з обмеженою відповідальністю «Авіс-Україна» (далі - ТОВ «Авіс-Україна»), яке обробляло спірну земельну ділянку протягом 2013-2014 років.

Внаслідок зазначених протиправних дій ОСОБА_4 були порушені права ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» на користування земельною ділянкою, внаслідок чого товариство понесло збитки в розмірі 13 613 грн

26 коп. Крім того, ОСОБА_4 отримував від ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» орендну плату за користування земельною ділянкою за період, коли ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не користуватись земельною ділянкою, у зв'язку із чим просило також стягнути виплачену ОСОБА_4 орендну плату за 2013 рік.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 22 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 27 квітня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та зустрічних позовних вимог ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4, ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4, в іншій частині рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

У касаційній скарзі директор ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» - Скрипка М.О., посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», в іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості з орендної плати, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що орендна плата за 2013 рік була виплачена позивачу своєчасно та в повному обсязі, орендна плата за 2011-2012 роки була виплачена з простроченням, однак також у повному обсязі, з урахуванням інфляції та пені, нарахованої за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору, стягнення збитків та виплаченої орендної плати, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із їх необґрунтованості та недоведеності, а саме зазначав, що ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надала доказів неможливості обробки спірної земельної ділянки у 2013 році, а також неможливості отримання реальних доходів від її використання.

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, доказам у справі та вимогам закону.

Згідно з ст.526, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з положеннями ст. ст. 15, 21 Закону України «Про оренду землі» однією із істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Частиною 1 ст. 32 Закону «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини щодо відсутності заборгованості зі сплати орендної плати та факту систематичної несплати орендної плати, правильним є висновок судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості з орендної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про оренду землі» орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі.

При цьому положеннями ч. 2 цієї ж статті Закону України «Про оренду землі» передбачено, що збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених

ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини щодо фактичного використання спірної земельної ділянки протягом

2013-2014 років саме ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», відсутності доказів її використання в зазначений період ТОВ «Авіс-Україна», а також доказів неотримання доходу ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» від використання спірної земельної ділянки за вини ОСОБА_4, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі, стягнення збитків та виплаченої ОСОБА_4 орендної плати за 2013 рік.

Доводи касаційних скарг зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновкам судів щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилаються представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та директор ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» -

Скрипка М.О. у касаційних скаргах, були предметом розгляду у судах першої та апеляційної інстанцій, при їх дослідженні і встановленні судами було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційних скарг та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 22 лютого 2016 року, ухвалу апеляційного суду Сумської області від 27 квітня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Т.О. Писана