Справа № 317/5057/16-ц
№/п2/317/305/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 квітня 2017 року Запорізький районний суд Запорізької області в складі:
головуючого судді Громової І.Б.
при секретарі Коваль В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за кредитом, -
У грудні 2016 р. ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за кредитом, зазначивши, що 04.05.2007 року між ВАТ «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/17-16/6926-11, за яким банк надав відповідачці ОСОБА_2 кредит у сумі 35 350,00 доларів США строком до 03.05.2027р. зі сплатою 12,85% річних. Надання кредитних коштів відбулося шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. В позові також зазначено, що 20.04.2015 року між сторонами справи була укладена додаткова угода, згідно якої сторони погодились на зміну валюти в кредитному договорі, а саме ОСОБА_2 був наданий другий транш на рефінансування заборгованості за першим траншем у сумі 35 350,00 гривень. Також у додатковій угоді була встановлена нова процентна ставка за користування кредитом в розмірі 17%. Позивач зазначає, що з ціллю забезпечення належного виконання умов кредитного договору, 04.05.2007 р. також були укладені: договір поруки, де ОСОБА_3 виступив поручителем ОСОБА_2 та взяв на себе зобовязання перед банком та договір Іпотеки, згідно якого виконання зобовязань за кредитним договором було забезпечено нерухомим майном(житловий будинок площею 75,0 м2, житловою площею 42,6 м2, що розташований за адресою: Запорізька область Запорізький район, с. Володимирівське, вул. Підгірна, 24). Вказаний житловий будинок належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу. Банк вказав, що відповідачі не виконують свої зобовязання за кредитним договором, а тому станом на 28.11.2016р. рахується заборгованість, яка складається з:
-Заборгованість за кредитом 389 438,56 грн.;
-Заборгованість по сплаті відсотків 51 000,20 грн.
Враховуюче вищевикладене ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь банку достроково заборгованість за кредитним договором №014/17-16/6926-11 від 04.05.2007 року в сумі 440 438,76 грн. та у рахунок погашення заборгованості в сумі 440 438,76 грн. за кредитним договором №014/17-16/6926-11 від 04.05.2007р. звернути стягнення на предмет іпотеки:житловий будинок площею 75,0 м2, житловою площею 42,6 м2, що розташований за адресою: Запорізька область Запорізький район, с. Володимирівське, вул. Підгірна, 24, належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4 04.05.2007р., зареєстрований за №1454 та на підставі витягу з державного реєстру правочинів №3931049 від 04.05.2007р., шляхом реалізації її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну встановити на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної у межах виконавчого провадження. Також банк просив стягнути з ОСОБА_2 на користь банку витрати по оплаті судового збору в розмірі 6 606,58 грн.
Представник позивача в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи. Заяв або клопотань суду не надавав.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ані в попереднє судове засідання 28.03.2017 року, ані в судові засідання 25.04.2017 року не зявилися. Про день та час слухання повідомлені у відповідності до вимог ст. 74 ЦПК України.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві траку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності до вимог ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичним особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 04.05.2007року між ВАТ «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір за №014/17-16/6926-11. Згідно вказаного кредитного договору банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 35 350,00 доларів США строком до 03.05.2027року зі сплатою 12,85% річних. Вказаний кредитний договір є споживчім, оскільки грошові кошти (кредит) були надані на придбання житлового будинку що знаходиться за адресою: Запорізька область Запорізький район, с. Володимирівське, вул.. Підгірна, 24.
Крім того, 04.05.2007р. між ОСОБА_3 та ВАТ «ОСОБА_1 банк Аваль» був укладений договір поруки №014/17-16/6926-1, згідно умов п.1.2. якого ОСОБА_3 взяв на себе зобовязання повернути кредит в розмірі 35 350,00 доларів США відповідно до кредитного договору №№014/17-16/6926-11 та сплатити проценти за користування вказаним кредитом, комісійну винагороду, неустойку у випадках установлених Договором.
Також, 04.05.2007р. між ОСОБА_2 та ВАТ «ОСОБА_1 Аваль» був укладений договір Іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4 Згідно вказаного договору, а саме п. 1.1, п. 1.2. забезпечує виконання кредитного договору №014/17-16/6926-11 від 04.05.2007р., а предметом іпотеки є нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться за адресою: Запорізька область Запорізький район, с. Володимирівське, вул.. Підгірна, 24, який належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 04.05.2007р. № 1454 та на підставі витягу з державного реєстру правочинів №3931049 від 04.05.2007р., номер правочину №2066572.
Згідно п.1.2 Додаткової угоди, датою остаточного погашення за першим траншем вважається 03.05.2027р., а за другим 21.07.2027р.
Згідно п.1.3 Додаткової угоди, розмір процентної ставки складає 17,85 % річних за користування першим траншем та 19% річних за користування другим траншем.
Викладене свідчить про те, що банком в позові викладена інформація, яка містить суперечності та не в повній мірі відповідає укладеним договорам та додатковим угодам.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню.
У відповідності до вимог ч. 1. 2 ст. 589 ЦК України, вимог ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
У відповідності до вимог ч. 1, 4 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобовязання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі.
Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором, заборгованість за кредитним договором №014/17-16/6926-11 від 04.05.2007р перед банком станом на 28.11.2016р. складає 440 438,76 грн., у тому числі:
Заборгованість за кредитом 389 438,56 грн.;
Заборгованість по сплаті відсотків 51 000,20 грн.
Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
У відповідності до вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.
Як вбачається з матеріалів справи, 31.08.2016 року банком на адресу відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було направлено вимогу про повернення заборгованості за кредитом, яка своєчасно була отримана відповідачкою, що також підтверджується матеріалами справи (а.с.57-60).
Однак суд зазначає, що позивачем заявлені позовні вимоги щодо звернення стягнення на житловий будинок із застосуванням способу реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення публічних торгів в межах виконавчого провадження за початковою ціною, що буде визначена в рамках виконавчого провадження на підставі експертної оцінки.
Вартість квартири, яка є предметом іпотеки, позивачем не визначилася, в той час визначення вартості іпотечного майна є одним із ключових питань при розгляді справ даної категорії.
Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1923цс15: « За вимогами частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Згідно з положеннями частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.
Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину такого рішення, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».
Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, а також з аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла правового висновку, що в розумінні норми статті 39 цього Закону зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні».
Самостійно визначення судом у рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації є неможливим, оскільки суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог та порушити права сторін.
Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», говорить про те, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Як було встановлено судом, ОСОБА_2 отримала від банку грошові кошти в розмірі 35 350,00 доларів США на придбання житлового будинку, який і став предметом застави, тобто суд вважає, що банк надав ОСОБА_2 саме споживчий кредит в іноземній валюті. Вказаний житловий будинок, як було зазначено самим позивачем має загальну площу 75,00 м2 , що не перевищує площі, які була визначена ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»
Тому на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог у вигляді звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за кредитом.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 84, 130, 174, 215, 294, 367 ЦПК України, ст. ст. 525, 530, 533, 536, 550, 572, 275, 577, 589, 590, 625, 1046 ЦК України, ст. ст. 3, 36, 39 Закону України «Про іпотеку», ЗУ «Про заставу», ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд, -
В задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за кредитом - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: І.Б.ГРОМОВА