АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 2-2268/11
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

01 грудня 2017 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області Бондар Я.М., ознайомившись із апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2, на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2012 року, залишенням без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2012 року, позов ПАТ «Укргазбанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 1172757,20 грн. та судові витрати. В задоволені зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, яка ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2017 року залишена без руху на строк, який не може перевищувати тридцять днів з дня отримання ухвали для звернення з заявою про поновлення пропущеного процесуального строку апеляційного оскарження рішення суду, а також надання доказів на підтвердження поважності причин його пропуску.

З наявного в матеріалах справи зворотного поштового повідомлення копію ухвали Апеляційного суду від 09 жовтня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху представник апелянта ОСОБА_2 отримав 18 жовтня 2017 року.

Відповідач ОСОБА_1 копію ухвали не отримав, поштовий конверт повернувся із відміткою «про закінчення терміну зберігання». Відповідно пункту 116 Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (далі Правила), у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються обєктом поштового звязку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження.

Законодавець не покладає на суд апеляційної інстанції обовязку повторно постановити ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху в разі повернення листа з такою ухвалою у звязку із закінченням терміну зберігання. Водночас строк зберігання поштового відправлення в один місяць дає можливість особі, яка подала апеляційну скаргу, вжити заходів для отримання відправлення та ознайомлення з ухвалою суду протягом цього строку.

Однак, станом на даний час недоліки апеляційної скарги не усунуто, вимоги ухвали не виконано.

Відповідно до ч.1 ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Частиною 3 ст. 297 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини визнає легітимним обмеження у доступі до суду через значний пропуск строку оскарження рішення суду, що є дотриманням принципу правової визначеності (рішення Нешев проти Болгарії від 28 жовтня 2004 року, рішення Брумареску проти Румунії від 28 листопада 1999 року).

Учасник процесу зобов'язаний добросовісно користуватись своїми процесуальними правами (ч. 3 ст. 27 ЦПК України).

Суд вважає безпідставними посилання відповідача про не отримання копії оскаржуваного судового рішення. Зареєстроване місце проживання відповідача, згідно відомостей його паспорта: м.Нікополь, вул..Сагайдачного,б.213, інших відомостей відповідачем не надано. За даною адресою надсилалась кореспонденція судом та отримувалась відповідачем ( а.с.179).

Відповідно до п. 2 Правил надання послуг поштового звязку (далі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, рекомендоване поштове відправлення це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення; повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу повідомлення, яким оператор поштового зв'язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача. За змістом п. 99 Правил, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абз. 4 п. 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

Отже, вручення судового рішення за адресою місця реєстрації відповідача ОСОБА_1 - м.Нікополь, вул..Сагайдачного,б.213,. є належним доказом про обізнаність відповідача про наявність оскаржуваного судового рішення.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 124 Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини визнає легітимним обмеження у доступі до суду через значний пропуск строку оскарження рішення суду, що є дотриманням принципу правової визначеності (рішення Нешев проти Болгарії від 28 жовтня 2004 року, рішення Брумареску проти Румунії від 28 листопада 1999 року).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що представником скаржника не надано доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду на протязі тривалого часу більше ніж пяти років.

Керуючись ст. ст. 294, 297, 121 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2, у відкритті апеляційного провадження на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання недійсним кредитного договору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя Я.М. Бондар