Справа № 201/1900/17
Провадження № 2/201/1159/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 квітня 2017 року Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Ходаківського М.П.,

за участі секретаря судового засідання Бігдан А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. В обґрунтування вказаного позову ОСОБА_3 зазначила, що у лютому 2014 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір позики, на підтвердження якого було складено розписку, відповідно до якої відповідач отримав від позивача у позику грошові кошти у розмірі 76 000 грн. Відповідач зобовязалась повернути позику до 28 травня 2014 року. Позивач свої зобовязання виконала у повному обсязі та належним чином. Натомість відповідач у визначений строк грошові кошти не повернула в повному обсязі, повернувши лише частину грошових коштів, у звязку із чим позивач звернулась до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Станом на час подання позову гроші не було повернуто в повному обсязі та відповідач ухиляється від зобовязання, тому позивач просить суд стягнути на її користь суму заборгованості, відсотки та інфляційні втрати.

Представник позивача у судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, на їх задоволенні наполягала.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 03 лютого 2014 року відповідач отримав від позивача за розпискою грошові кошти в розмірі 76 000 грн. зі строком повернення останнього платежу до 28 травня 2014 року.

Відповідач у визначений строк грошові кошти не повернув в повному обсязі, у звязку із чим позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Відповідачем було повернуто лише частину грошових коштів, зокрема 27 лютого 2014 року 5000 грн.; 27 березня 2014 року 5000 грн.; 29 квітня 2014 року 5000 грн., що підтверджується випискою з особової картки позивача.

У даній цивільній справі спір виник у зв'язку з тривалим неповерненням відповідачем суми боргу та невиконанням його зобовязання щодо повернення коштів та рішення суду про стягнення заборгованості.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь відсотки за користування грошима на рівні облікової ставки НБУ визначеної з 2014 року по 2016 рік відповідно до наданого розрахунку, що складає 27 292,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Позичальник зобовязується повернути (погасити) борг, сплатити проценти згідно умов договору.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відсотки за користування грошима на рівні облікової ставки НБУ визначеної з 2014 року по 2016 рік відповідно до наданого розрахунку, що складає 27 292,00 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлено відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобовязання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобовязання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобовязання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав) не звільняє його від відповідальності.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 625 ЦК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача інфляційні втрати з суми основного боргу, що становить з урахуванням індексу інфляції за вказаний період 21 819,00 грн.

Що стосується вимог позивача про стягнення судових витрат на юридичну допомогу у розмірі 1 550 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 47 Кодексу учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, є експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу.

Згідно із ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

За долученим до справи договором ОСОБА_4 надано повноваження представника, саме у такому процесуальному статусі згідно наявних у справі журналів судових засідань ОСОБА_4 брала участь у справі.

Таким чином, ОСОБА_4 приймала участь у розгляді справи у якості представника за договором, суд не постановляв ухвалу про допуск до участі у справі її як особи, яка надає правову допомогу, а тому підстав для стягнення коштів у зазначеному розмірі немає.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, які знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та підлягають задоволенню частково, а отже з відповідача на користь позивача слід стягнути суму заборгованості за борговою розпискою у розмірі 61 000 грн., відсотки за користування коштами, у розмірі 27 292,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 21 819,00 грн., а разом 110 111,00 грн.

Ураховуючи результат розгляду даної цивільної справи, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати розподілити пропорційно до задоволеної частини вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60,74, 76, 77, 79, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором позики частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (м. Дніпро, вул. Янтарна, буд. 77, к. 4, кв. 29) суму боргу за договором позики у розмірі 61 000,00 грн. (шістдесят одна тисяча гривень), відсотки за користування коштами у розмірі 27 292,00 грн. (двадцять сім тисяч двісті девяносто дві гривні), інфляційні втрати у розмірі 21 819,00 грн. (двадцять одна тисяча вісімсот девятнадцять гривень) , а разом 110 111,00 грн. (сто десять тисяч сто одинадцять гривень).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_3) судовий збір у розмірі 1 101,10 грн. (тисячу сто одну гривню 10 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя М.П. Ходаківський