Справа № 236/2444/17
12 жовтня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області в складі:
головуючого судді Бікезіної О.В.,
за участю: секретаря Плаксіної Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лиман за відсутністю сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
28 серпня 2017 року ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 12 серпня 1996 року є власником житлового будинку № 88 по вул. Героїв десантників (Воровського) в м. Лиман Донецької області. Відповідно до довідки про склад сімї у зазначеному будинку зареєстровані позивач, її чоловік - ОСОБА_4, та її син відповідач у справі ОСОБА_3. Відповідач ОСОБА_3 з 2001 року не проживає у зазначеному будинку, його особисті речі в будинку відсутні. В добровільному порядку відповідач з реєстрації знятися не бажає, що порушує право власності позивача, а також право користування та розпорядження нерухомими майном у повному обсязі. За цих обставин позивач змушена звернутися до суду з позовом, оскільки рішення суду їй необхідне для зняття відповідача з реєстрації. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою : вул. Героїв Десантників, 88, м. Лиман Донецької області.
Позивача ОСОБА_1 було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, позивач в судове засідання не прибула, але надала до суду заяву щодо розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.52).
Представник позивача ОСОБА_2 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не прибув, але надав до суду заяву щодо розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.53).
Відповідача ОСОБА_3 про необхідність явки в судове засідання повідомлено належним чиномв порядку ч. 3 ст. 76 ЦПК України (а.с. 48-50). Відповідач до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі суду не надав.
Враховуючи викладене, у відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в заочному порядку.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, зясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку № 88 по вул. Героїв десантників (Воровського) в м. Лиман Донецької області, що підтверджується договором купівлі продажу від 12 серпня 1996 року, посвідченим приватним нотаріусом Краснолиманського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5 (а.с. 9).
Відповідач ОСОБА_3 є сином позивача ОСОБА_1, що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про народження серії І-НО № 758626 (а.с. 51).
Згідно довідки про склад сім"ї, наданої адміністратором відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради у будинку № 88 по вул. Героїв десантників (Воровського) в м. Лиман Донецької області зареєстровані позивач ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_4, та її син - відповідач ОСОБА_3 (а.с.10). Факт реєстрації відповідача у вказаному будинку також підтверджується відповідним записом в домовій книзі (а.с.11-14).
З 2001 року відповідач ОСОБА_3 не проживає в будинку позивача, не несе витрат на його утримання, не сплачує комунальні платежі, особистих речей ОСОБА_3 в будинку позивача немає, що підтверджується актом від 08 серпня 2017 року, засвідченим головою мікрорайону «Северный» - ОСОБА_6 (а.с. 15).
Відповідно до ст. 8 ОСОБА_7 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_7 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_7 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_7 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_7 України гарантується. Ст. 41 ОСОБА_7 України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року,п.63).
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Поважними причинами відсутності члена сім'ї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження тощо.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 відсутній в будинку позивача понад один рік без поважних причин, що порушує права власника житла, яка на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, будь-яких інших домовленостей між ними не існує.
До теперішнього часу відповідач не припинив реєстрацію у вказаному будинку, що створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні ним.
Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права - визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, ґрунтується на вимогах закону і є достатнім для відновлення її порушеного права, оскільки є підставою для зняття ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання в порядку ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".
Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_3 не мешкає в будинку понад один рік без поважних причин та добровільно відмовляється знятися з реєстрації. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню.
Позивач не вимагає компенсації за понесені нею судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.
Керуючись ст.ст. 8, 41 ОСОБА_7 України, ст. ст. 316, 321, 328, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3,8, 10, 60, 88, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, Законом України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою : вул. Героїв десантників (Воровського), 88, м. Лиман Донецької області.
Рішення суду набирає законної сили у випадку неподання заяви відповідачем про перегляд щодо нього заочного рішення та неподання позивачем апеляційної скарги.

Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення може подати до Краснолиманського міського суду Донецької області заяву про перегляд цього заочного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем до апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя