АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 623/2746/16 Головуючий 1 інстанції - Гуренко М.О.
Провадження № 22ц/790/3934/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Бровченка І.О.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та Ізюмської міської ради Харківської області, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням, відшкодування (збитків) шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

17.10.2016 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_5 та Ізюмської міської ради Харківської області, у якому просила відновити її права по захисту майнових прав, а саме зобов'язати її саму усунути перешкоди у здійсненні нею права користуванням та розпорядженням нею житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1, провести відновлюваний ремонт квартири, а також звільнити стіну свого житлового приміщення від землі, привести прилеглу до будинку земельну ділянку в належний стан, знизив земельний рельєф до рівня, до відмітки пола першого поверху квартири АДРЕСА_1 згідно ДБН В.2.2-15-2005, зобов'язати відповідача не перешкоджати їй в проведенні вищевказаних відновлюваних та ремонтних роботах своєї оселі за вказаною адресою, стягнути на з відповідача на її користь матеріальні збитки в сумі 28624 грн. відповідно експертної оцінки вартості відновлюваного ремонту квартири від 06 жовтня 2015 року та за сплату послуг експертів в сумі 4100 грн., за сплату правової допомоги в сумі 1500 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1102,40 грн., а всього 35326,40 грн., зобов'язати відповідача прибрати незаконно зведений нею паркан, розташований біля стіни будинку квартири і до дороги АДРЕСА_1, та звільнити незаконно захоплену нею ділянку від будівельного сміття.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Суд вирішив: зобов'язати ОСОБА_5 прибрати незаконно зведений паркан, розташований біля стіни будинку квартири ОСОБА_3 і до дороги АДРЕСА_1 та звільнити незаконно захоплену ділянку від будівельного сміття. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 матеріальні збитки в сумі 28600 грн. відповідно експертної оцінки вартості відновлювального ремонту квартири від 06 жовтня 2015 року та за сплату послуг експертів в сумі 4100 грн., за сплату правової допомоги в сумі 1500 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1102,40 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 - відмовлено.

Ухвалою цього ж суду від 07 червня 2017 року, виправлено описки, допущені у тексті судового рішення від 25 квітня 2017 року, а саме: вказано вірно по-батькові позивача «ОСОБА_3» замість «ОСОБА_3»; прізвище відповідача «ОСОБА_5» замість «ОСОБА_5».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 25 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його частково змінити та ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд неправомірно відмовив у її головних вимогах, а саме: у зобов'язані її усунути перешкоди у здійсненні нею права користуванням та розпорядженням нею житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1, провести відновлюваний ремонт квартири, а також звільнити стіну свого житлового приміщення від землі, привести прилеглу до будинку земельну ділянку в належний стан, знизив земельний рельєф до рівня, до відмітки пола першого поверху квартири АДРЕСА_1 згідно ДБН В.2.2-15-2005.

Не погоджуючись з цим же судовим рішенням ОСОБА_4 також звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, вважає рішення незаконним та просить його скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не надав оцінки доказам, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та не сприяв повному і об'єктивному її розгляду, оскільки всі висновки суду ґрунтуються лише на поясненнях позивача та не узгоджуються з матеріалами справи. Вказує, що належне позивачу приміщення фактично є напівпідвальним та нею не доведено, що намокання стіни цього приміщення сталося через її дії та з її вини, а встановлений нею паркан порушує права позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов висновку, що діями відповідача її майну було завдано шкоди та позивачем доведено належними та допустимими доказами вартість ремонтних робіт, необхідних для відновлення її порушеного права. Щодо решти позовних вимог, то вони є передчасними та такими, що не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 18 липня 1988 року, видане за рішенням виконкому Ізюмської міської ради за № 418 від 21 червня 1988 року замість договору дарування мені дідом ОСОБА_9 від 24 березня 1964 року за № 861 на 3/20 частки, у зв'язку з перерозподілом часток, реєстраційний запис № 751 від 18 липня 1988 року Ізюмським міжміським бюро технічної інвентаризації, належить право власності на 9/50 ч. житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Співвласниками зазначеного двохповерхового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_5, яка займає квартиру АДРЕСА_4, котра розташована над квартирою позивача; ОСОБА_6, яка займає квартиру АДРЕСА_5 та ОСОБА_7, який займає квартиру АДРЕСА_6.

Доводи відповідача ОСОБА_4, що вказаний будинок не є двоповерховим спростовується даними наявними в матеріалах справи, зокрема листом КП «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації» від 03.06.2015 року №131(т. 1 а.с. 11, 60, 84)

У 2013 році відповідач огородила шиферним парканом земельну ділянку зі сторони дороги АДРЕСА_1 та з боку від входу в її двір, та до стіни її квартири, звела стіну із шлакоблоку, а також завезла декілька машин (20-25 одиниць) землі та піску, засипала стіну житлового приміщення квартири позивача, що призвело до затікання дощової води в квартиру позивача, руйнування стелі, підлоги та стін.

Вказані обставини підтверджуються численними скаргами позивача, листом виконавчого комітету від 21.07.2016 року №К-1280/1352 та іншими матеріалами справи (т. 1 а.с. 25, 34). При цьому сама відповідач визнавала, що здійснила самовільне будівництво відповідної підпірної стіни та паркану.

Щодо доводів ОСОБА_4 про те, що позивачем не доведено, що намокання стіни квартири позивача не пов'язано з її діями, то вони відхиляються колегією суддів, адже відповідні обставини підтверджені належними та допустимими доказами.

Так, згідно листа виконавчого комітету від 21.07.2016 року №К-1280/1352 обстеженням домоволодіння АДРЕСА_1, проведеним працівниками УЖКГ, відділу землевпорядкування, ІГІС виконкому, головним архітектором м. Ізюм, було встановлено, що внаслідок здійсненого ОСОБА_5 самовільного будівництва підпірної стіни з влаштуванням дворової території на різних рівнях єдиного домоволодіння, дощові та талі води накопичуються поряд з зазначеним об'єктом, що призводить до замокання стін першого поверху домоволодіння (власник ОСОБА_3.)

Крім того, відповідно висновку про технічний стан будівельних конструкцій та інженерних систем квартири АДРЕСА_1 від 25.06.2016 року, внаслідок виконання вертикального планування ґрунту зовнішня стіна квартири №4 до рівня перекриттів знаходиться нижче рівня землі. Даний вид вертикального планування ґрунту порушує вимоги будівельних норм ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», згідно яких «етаж надземний - етаж з відміткою пола приміщень не нижче планіровочної відмітки землі. Перший поверх - це нижчий із надземних поверхів житлової будівлі». Вертикальне планування земельної ділянки, по зовнішній стінці бокового фасаду (вісь-А) з боку АДРЕСА_1, не забезпечує: організацію відводу поверхневих вод (зливових, паводкових та талих вод) з земельної ділянки; зниженню рівня ґрунтових вод; відводу зливових вод від зони жилої споруди; повної ізоляції від інших стоків відведення зливових вод з двору. Відсутність організованого відведення зливових вод, а також виконане вертикальне планування земельної ділянки до рівня другого поверху, по зовнішній стінці бокового фасаду (вісь-А) з боку АДРЕСА_1, призводить до того, що жилі та підсобні приміщення квартири №4 знаходяться у стані підвищеної вологості та порушенні температурного режиму. (т. 1 а.с. 72-88)

При цьому, згідно звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту від 06.10.2015 року, вартість відновлювального ремонту квартири за адресою: АДРЕСА_1, складає 28 600,00 грн. без урахування ПДВ (т.1 а.с. 37-68)

Відповідно ж до ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем на спростування вказаних обставин та в обґрунтування її заперечень не надано належних доказів, в тому числі відсутності її вини у спричиненій позивачу шкоді (збиткам).

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність позивачем розміру завданої їй шкоди та, що ця шкода була спричинена саме діями ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. (ч. 1 ст. 1166 ЦК України)

Згідно ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_4 28 600,00 грн. на відшкодування спричиненої їй матеріальної шкоди (збитків) є законними та обґрунтованими.

Також законними та обґрунтованими є вимоги про зобов'язання відповідача прибрати зведений нею паркан, розташований біля стіни будинку квартири ОСОБА_3, оскільки порядок користування відповідною земельною ділянкою між сторонами не встановлено, земельну ділянку не поділено, а доказів отримання дозволу інших співвласників домоволодіння на встановлення вказаного паркану ОСОБА_4 не надано.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують правильності висновків суду першої інстанції в частині рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо позовних вимог про відновлення права позивача по захисту майнових прав, а саме зобов'язати позивача провести відновлюваний ремонт квартири, а також звільнити стіну свого житлового приміщення від землі, привести прилеглу до будинку земельну ділянку в належний стан, знизив земельний рельєф до рівня, до відмітки пола першого поверху квартири АДРЕСА_1 згідно ДБН В.2.2-15-2005, то в цій частині обраний позивачем спосіб захисту не відповідає ст. ст. 16, 1192 ЦК України, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні позову в цій частині.

Оскільки вимога про зобов'язання відповідача не перешкоджати ОСОБА_3 в проведенні відповідних відновлювальних робіт є похідною від попередньої вимоги, то вона також не підлягає задоволенню.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, ця вимога є передчасною.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційні скарги необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

О.М. Хорошевський