АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1062/17Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання довіреності удаваним правочином, визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання довіреності удаваним правочином, визнання права власності на майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з місцевої газети позивачу стало відомо про продаж відповідачем автомобіля«RENAULT».

Під час зустрічі між ним і відповідачем була досягнена домовленість щодо продажу належного останній автомобіля «RENAULT», державний номерний знак НОМЕР_1 за 7800 доларів США, половина з яких сплачується відразу, а інша половину протягом двох місяців з моменту підписання довіреності.

25 вересня 2007 року ОСОБА_7 видала нотаріально посвідчену довіреність відповідно до якої надала позивачу право експлуатувати транспортний засіб RENAULT Safran 3.0 V6 RXT, випуску 1994 року, кольору синього, двигун V=2963, шасі (кузов) № VF1B54J, державний номерний знак НОМЕР_1 .

10 листопада 2007 року позивачем було передано другу частину коштів за транспортний засіб, про що складена розписка.

Вважає, що в дійсності між ним та відповідачем був укладений не односторонній правочин у вигляді довіреності на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, а договір купівлі-продажу.

Просив суд визнати довіреність, видану ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_6 25 вересня 2007 року удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу транспортного засобу марки RENAULT Safran 3.0 V6 RXT, випуску 1994 року, кольору синього, двигун V=2963, шасі (кузов) № VF1B54J, державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований РЕГ 5 МВ ДАІ м. Звенигородка Черкаської області 31.10.2006 року та визнати за ОСОБА_6 право власності на вказаний транспортний засіб.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 березня 2017 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору були залучені ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивачем не доведено, що в дійсності між сторонами було укладено договір купівлі-продажу автомобіля і що при оформленні довіреності на спірний автомобіль мало місце укладення правочину, який за своїм змістом містив ознаки удаваного, а також не було дотримано визначений чинним законодавством України спеціальний порядок купівлі-продажу транспортних засобів та їх реєстрації.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САС №005420, власником автомобіля марки «RENAULT» модель Safrane 3.0 V6 RTX, 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_7 ( а.с.10).

25 вересня 2007 року ОСОБА_7 видала довіреність якою уповноважила ОСОБА_6, або ОСОБА_8, або ОСОБА_9 щодо користування і розпорядження зазначеним вище транспортним засобом, яка посвідчена приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу, зареєстрована в реєстрі за №4151.(а.с.12)

Зі змісту довіреності вбачається, що позивач є представником ОСОБА_7 в органах ДАІ та всіх установах, підприємствах та організаціях з усіх без винятку питань, пов'язаних з розпорядженням та управлінням цього ТЗ, укладати всі необхідні договори, а також виконувати всі інші дії, повязані з цією довіреністю.

Частиною 1 ст. 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_6, з посиланням на те, що фактично між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, заявлено вимогу про визнання довіреності удаваним правочином, визнання за ним права власності на даний транспортний засіб, оскільки він придбав вказаний автомобіль, сплатив за нього кошти в сумі 7800 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 11).

Вимогами статтей 202, 203 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.

Відтак, при укладенні удаваного договору сторони повинні усвідомлювали, що вони укладають саме удавану угоду та що їх дії направлені для досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди.

Крім того, відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» власники транспортних засобів, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 визначено перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, а також передбачено, що зняття з обліку транспортних засобів здійснюється після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу.

Із матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль з обліку не знімався та залишався зареєстрованим за відповідачем.

Доводи апелянта про те, що свідченням вчинення договору купівлі продажу є довіреність на право керування та розпорядження автомобілем у сукупності із розпискою про отримання коштів продавцем, на увагу не заслуговують, оскільки довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами ( ч. 3 ст. 244 ЦК України).

В свою чергу представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

За таких обставин, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими.

Стосовно договору купівлі-продажу слід зазначити, що це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Виходячи з аналізу вищезазначених норм матеріального права, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом не вважається укладеним відповідно до закону договором купівлі-продажу цього транспортного засобу та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в справі №6-688цс15.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити, а рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання довіреності удаваним правочином, визнання права власності на майно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :