Справа № 712/2-4209/2009
У Х В А Л А

Іменем України

17 травня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Мацунича М.В.,

при секретарі: Сочка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06 липня 2009 року за позовом акціонерно-комерційного банку «Форум» до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06 липня 2009 р. позов АКБ «Форум» (надалі - Банк) задоволено: стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість в розмірі 271967,81 грн. шляхом примусового звернення стягнення на належний ОСОБА_3 предмет іпотеки (земельна ділянка АДРЕСА_1). Вирішено питання розподілу судових витрат.

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Доводить про незаконність рішення і порушення судом норм матеріального права. Указує, що суд належним чином не встановив суму виданого кредиту, розрахунок заборгованості та договору іпотеки. Зазначає, що укладений кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому є неукладеним. У зв'язку з чим суд не вправі був застосовувати до відповідача договірну відповідальність та стягувати заборгованість. Указує, що позивач не подав до суду іпотечний договір, а лише дві сторінки з нього, а тому не можливо з'ясувати, які правовідносини виникли між Банком і ОСОБА_3

Суд першої інстанції виходив із того, що факт наявності заборгованості у ОСОБА_4 перед Банком доведений матеріалами наявними у справі та не заперечується відповідачами. Оскільки ОСОБА_3 виступила майновим поручителем виконання узятого на себе ОСОБА_4 зобов'язання, то заборгованість необхідно стягнути шляхом примусового звернення стягнення на предмет іпотеки яка належить ОСОБА_3

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність повно з'ясованим обставинам справи, нормам матеріального права та належно оціненим доказам.

Установлено та не заперечується, що 06 червня 2008 р. між Банком і ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 0341/08/26-Z (а.с.6-7), за умовами якого Банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі в сумі 35000 доларів США з кінцевим строком повернення по 05 червня 2018 р., зі сплатою за користування кредитними коштами в розмірі 13,5 % річних.

Того ж дня між Банком (іпотекодержатель) і ОСОБА_3 (іпотекодавець - майновий поручитель ОСОБА_4 за кредитним договором № 0341/08/26-Z від 06.06.2008 р.) було укладено іпотечний договір (а.с.8-9) на забезпечення виконання позичальником (ОСОБА_4.) зобов'язань, що випливають із кредитного договору № 0341/08/26-Z від 06.06.2008 р. Предметом іпотеки є земельна ділянка АДРЕСА_1. Цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Заставна вартість предмета іпотеки була погоджена сторонами в розмірі 183227 грн.

Унаслідок невиконання узятих на себе зобов'язань станом на 29.05.2009 р. у ОСОБА_4 виникла заборгованість за кредитним договором на загальну суму 278 803.97 грн. (а.с.10).

Факт отримання готівки в сумі 35000 доларів США, що еквівалентно 169 890 грн., підтверджується заявою на видачу готівки від 06.06.2008 р. (а.с.11).

Згідно з положеннями ст.ст. 526 ч.1, 530 ч.1 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо позики, якщо інше не встановлено параграфом про кредит і не випливає із суті кредитного договору.

За правилами ст.ст. 610, 611 ч.1 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскарженого рішення як необґрунтовані, суперечні нормам матеріального права, обставинам справи та письмовим доказам.

Так, доводи скарги зводяться до того, що при підписанні кредитного договору сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних умов договорів, а тому він є неукладеним, із-за чого між відповідачем і Банком випливає відсутність зобов'язальних відносин і суд не вправі був застосовувати до відповідача договірну відповідальність та стягувати договірну заборгованість.

Колегія суддів із цього приводу зауважує таке.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення, що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору

Поняття договору позики визначено ст. 1046 ЦК, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передання предмета договору на підставі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК).

Ця особливість реальних договорів визначена в ч. 2 ст. 640 ЦК, за якою відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, тобто договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передання позичальнику грошової суми (постанова ВСУ від 24 лютого 2016 року у справі N 6-50цс16).

Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, а тому вказані аналогічні доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу.

Окрім того, позичальник ОСОБА_4 рішення суду та договору кредиту не оскаржив і не оспорював.

Єдиним доводом, що безпосередньо стосується ОСОБА_3 як майнового поручителя, є те, що Банк не надав іпотечний договір (лише на 2 арк.), а тому не можливо з'ясувати, які правовідносини виникли між Банком і ОСОБА_3

Такий довід не може бути взятий до уваги, позаяк у матеріалах справи міститься договір іпотеки (а.с.8-9), у якому чітко прописаний предмет іпотеки, його вартість, і такий підписаний ОСОБА_3 Іпотечний договір складено в трьох примірниках - для кожної зі сторін, а один примірник зберігається у нотаріуса. Із цього впливає, що ОСОБА_3 володіє інформацією щодо іпотечного договору, а про його втрату або неотримання взагалі нічого не вказано.

У судовому засіданні, яке відбулося 06 липня 2009 р. (а.с.18-21), ОСОБА_4 не визнав позов лише в частині штрафних санкцій, а ОСОБА_3 позов визнала повністю і просила надати можливість погашати борг частково.

Решта доводів апеляційної скарги також не можуть бути підставою для скасування оскарженого рішення як неістотні для суті спору та декларативні.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06 липня 2009 року залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: