Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/2167/17
Ухвала

23 листопада 2017 року суддя Миколаївського районного суду Миколаївської області Шаронова Н.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності,-

встановив:

22 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності.

Оскільки позовна заява не відповідала вимогам п. п. 4), 6), 7) ч. 2, ч. ч. 3, 5, 8 ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), ухвалою суду від 23 листопада 2017 року позовну заяву залишено без руху.

Разом із позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов, шляхом: накладення арешту на все майно, що належить на праві власності відповідачу; заборони вчиняти дії.

У заяві про накладення арешту та заборону вчиняти дії, позивач ОСОБА_1 вказує на те, що відповідач ОСОБА_2 намагається приховати все належне йому майно, не надає позивачеві допомоги на її утримання та на утримання їхньої дочки, а також привласнив два комп'ютери, один з яких належить матері позивача.

Розглянувши заяву, суд дійшов такого.

Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК - України), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 151 ЦПК України до заяви додається також документ, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

У пункті 1постанови пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року № 9 (далі - Постанова) роз'яснено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. п. 1), 2) ч. 1, ч. 3 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечено, у тому числі: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У вступній частині Постанови роз'яснено, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У пункті 4 Постанови роз'яснено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім цього, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Жодних доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві, позивач у заяві не зазначає і до заяви про забезпечення позову не додає.

Будь - яких доказів, що свідчили б про те, що неприйняття заходів щодо забезпечення позову, унеможливить в подальшому виконання рішення суду, позивачем у заяві не зазначено та до заяви також не додано.

Також позивачем ОСОБА_1 до заяви про забезпечення позову не додано доказів сплати судового збору.

Позивачем ОСОБА_1 до заяви додано клопотання про звільнення її від сплати судового збору, як малозабезпечену, відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі та розподілення судових витрат між нею та відповідачем.

Згідно з положеннями ст. 8 Закону України Про судовий збір враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

У пункті 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року роз'яснено, що відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Позивачем ОСОБА_1 не наведено доводів і не подано доказів на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

З урахуванням вимог статті 11 ЦПК України суд не вправі вчиняти дії, про які йдеться у статті 8 Закону № 3674-VI, з власної ініціативи.

Крім цього, з клопотання позивача не зрозуміло, про що він просить, зокрема, звільнити його від сплати судового збору або відстрочити його сплату.

Відповідно до п. п. 4) п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір ставка судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову, яка подана фізичною особою встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 320 грн.

Згідно з положеннями ч. 8 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин, суд вважає, що заяву ОСОБА_1 належить повернути заявнику.

Керуючись ст. ст. 151 - 153 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору, як малозабезпечену, відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі, - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, - повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.О. Шаронова

23.11.2017