АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2213/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 59 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2017 року у справі за позовом КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради» до ОСОБА_6 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

03 липня 2017 року ОСОБА_7 підприємство теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на позивача покладено обов'язок із забезпечення підприємств, установ, організацій та населення міста Черкаси тепловою енергією для потреб опалення та гарячого водопостачання, у тому числі й квартири АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_6 за вказаною адресою не вносить оплати за надані житлово-комунальні послуги, тому станом на 1 травня 2017 року вона має заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 11396 грн. 24 коп.

Станом на 1 травня 2017 року борг внаслідок інфляції зріс на 659 грн 27 коп.

Позивач також посилається, що з відповідача підлягають стягненню 3 проценти річних від заборгованості в розмірі 133 грн 24 коп. Тому позивач ОСОБА_7 підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради просить стягнути з ОСОБА_6 заборгованість станом на 1 травня 2017 року в розмірі 11396 грн. 24 коп., в тому числі інфляційні збитки 659 грн. 27 коп. та 3 проценти річних 133 грн. 24 коп, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2017 року позов Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_6 (РНОКПП:НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради заборгованість за спожиту Теплову енергію за період з червня 2011 року по 1 травня 2017 року в розмірі 9 179 грн. 88 коп. та судові витрати 1600 грн., а всього стягнуто 10 779 грн. 88 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 оскаржила рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. Апелянт вважає, що суд першої інстанції при винесенні рішення не повністю з`ясував усі обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, а тому рішення підлягає скасуванню. Апелянт просить скасувати рішення Соснівського районного суду міста Черкаси по справі №712/8187/17 від 05 жовтня 2017 року, та ухвалити нове рішення, в якому в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, що має місце заборгованість по сплаті за надані послуги, пославшись, що відповідач ОСОБА_6 здійснила самочинне відключення своєї квартири від мережі центрального опалення, не отримала акт про відключення її квартири від мереж ЦО і ГВП та у десятиденний термін не подала його комісії до затвердження, тому суд стягнув заборгованість на користь позивача з відповідача.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції , які є обґрунтованими, та відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_6 є власницею квартири АДРЕСА_2.

Позивач - КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» надає послуги з опалення та гарячого водопостачання квартири АДРЕСА_2.

Із матеріалів справи вбачається, що 2007 році ОСОБА_6 виявила бажання перестати користуватися послугами з опалення, які надає КПТМ «Черкаситеплокомуненерго».

Згідно Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У відповідності до пункту 25 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил № 630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (п. 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року № 169 «Про затвердження змін до Наказу Мінбуду України від 22.11.2005 року № 4).

При цьому обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (п. 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22.11.2005 року № 4).

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Згідно даних витягу з протоколу № 21 від 27 квітня 2007 року засідання міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мережі ЦО і ГВП, заяву ОСОБА_6 розглянуто та рекомендовано їй звернутися для отримання технічних і санітарних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП в: житлово-експлуатаційну організацію, теплопостачаючу організацію, міську санепідемстанцію, відділ екології міськвиконкому, КП «Черкасиводоканал», відділ ДАБК управління архітектури містобудування міськвиконкому, Управління МНС у Черкаській області та Черкаський міський РЕМ.

Крім того, як встановив суд першої інстанції ОСОБА_6 необхідно було отримати акт про відключення її квартири від мереж ЦО і ГВП та у десятиденний термін подати його комісії на затвердження. Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 не виконала всіх необхідних умов, оскільки такого акта відповідачем отримано не було (а.с.27).

Таким чинном, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_6 здійснила самочинне відключення своєї квартири від мережі центрального опалення, оскільки відповідачем не надано доказів та не спростовано вимоги позивача.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому у колегії суддів відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасуванні рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги по опаленню квартири відповідача.

За змістом п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Частиною 2 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Споживач, згідно ст. 1 цього Закону, це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Частиною 3 ст. 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких витратах визначається його власником і обовязки по оплаті вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_6, тому саме в неї, як власника, виникає обов`язок оплатити позивачу надані послуги з опалення її квартири.

В правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 20 квітня 2016 року (справа № 6-2951цс15) зазначено, що хоча у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобовязаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Судом першої інстанції було встановлено, що між сторонами не укладено договору про надання послуг з централізованого опалення, але оскільки підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання (надання) послуг позивачем, відсутній акт про відключення квартири відповідача від мереж ЦО і ГВП та у десятиденний термін не поданий акт комісії на затвердження, то суд дійшов висновку про те, що позивач виконав свої обов`язки щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги, або відмови від її споживання, зобов`язана оплатити надані послуги.

Як вбачається з матеріалів справи та наданого позивачем розрахунку, з січня 2010 року відповідач жодного разу не здійснила оплату за послуги з централізованого опалення.

Відповідно до розрахунку наданого КПТМ «Черкаситеплокомуненерго», заборгованість по квартирі АДРЕСА_4 за період з січня 2010 року по 31 травня 2017 року, становить 10828 грн. 79 коп.

Також, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дав належну оцінку щодо поданої заяви відповідачем ОСОБА_6 про застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Оскільки заборгованість за послуги з опалення нараховувались позивачем щомісяця, то трирічний строк позовної давності треба відраховувати від кожного такого щомісячного платежу.

Згідно із ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 13 січня 2016 року (справа № 6-931цс15), подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

Як вбачається із матеріалів справи позивач КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" зазначає в позові, що підприємство зверталось до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_6 заборгованості та Соснівським районним судом м.Черкаси було видано судовий наказ № 712/ 8872 / 14, який скасовано ухвалою суду від 06 серпня 2014 року. Також позивач звертався із заявою про видачу судового наказу в 2016 року та 03. 10. 201 6 року Соснівським районним судом м.Черкаси було видано судовий наказ № 712/ 9640 / 16, який скасовано ухвалою суду від 24 жовтня 2014 року.

Таким чином, враховуючи наявність судових наказів, які переривали перебіг строку позовної давності. суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що із ОСОБА_6 підлягає стягненню заборгованість за період із червня 2011 року (в межах строку позовної давності та з урахуванням переривання такого поданням заяви про видачу судового наказу) по 1 травня 2017 року в межах заявлених позивачем позовних вимог в сумі 9 179 грн. 88 коп. (з урахуванням нарахованої пільги), яка й підлягає стягненню з відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підлягають відхиленню колегією суддів.

Інших доводів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Посилання скаржника, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний і процесуальний закон та ухвалено законне, обґрунтоване і справедливе рішення, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2017 року у справі за позовом КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради» до ОСОБА_6 про стягнення боргу залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :