АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 646/7696/16-ц Головуючий суддя І інстанції Сорока О. П.
Провадження № 22-ц/790/5759/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді Яцини В.Б.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Харківської міської ради, яким, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просила визнати за нею право власності на конструктивні елементи за переліком згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 10466/6195, складеного 28.04.2017 року.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона та відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_7 зареєстровані та проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Їх батькам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було надано для проживання будівлі за вказаною адресою, де вони були зареєстровані з 20.09.1959 року і проживали разом із своїми дітьми. За своє життя ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебудували наявні за вказаною адресою житлові будинки, а також господарські будівлі. Після смерті ОСОБА_7 в управління та володіння усім спадковим майном фактично вступила ОСОБА_9. З 2004 року ОСОБА_9 почала узаконювати житлові будинки та господарські будівлі за адресою: м. Харків вул. Макіївська 39. 02.07.2005 року ОСОБА_9 склала заповіт, в якому все, що їй належатиме на день її смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_3. ОСОБА_9 померла 09.03.2007 року. Однак внаслідок відсутності у позивача правовстановлюючого документу на дане домоволодіння вона не має можливості оформити своє право власності.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на конструктивні елементи за переліком згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 10466/6195, складеного 28.04.2017 року, що розташовані за адресою: м. Харків вул. Макіївська 39, та майнові права забудовника земельної ділянки за адресою: м. Харків вул. Макіївська 39 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, яка померла 09.03.2007 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Харківська міська рада в апеляційній скарзі просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення не є обґрунтованим, оскільки судом не було виконано вимогу закону щодо повного та всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами. Вказано, що в рішенні суду відсутня інформація про те, хто є власником спірного будинку, кому та на якій підставі виділялась земельна ділянка, технічний паспорт, на який суд посилається як на обґрунтування позовних вимог, не є правовстановлюючим документом та не підтверджує наявність права власності. Послались на те, що обєкт самочинного будівництва не був введений в експлуатацію.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 перебували у шлюбі з 06.08.1948 року. Від шлюбу подружжя має дітей: ОСОБА_11, яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Мартинова», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_12, яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Трощина», ОСОБА_7.

ОСОБА_8 помер 09.11.1979 року.

Згідно з технічним паспортом станом на 19.02.2004 року домоволодіння складається з житлового будинку «А-1» загальною площею 80,2 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., з житловими прибудовами А1-1 площею 40,2 кв.м., «А2-1» площею 8,0 кв.м., прибудовами «а» площею 6,9 кв.м., «а2» площею 17,7 кв.м., сінями «а1» площею 5,0 кв.м.; житлового будинку «Б-1» загальною площею 94,8 кв.м., житловою площею 66,0 кв.м., з житловими прибудовами «Б1» площею 9,4 кв.м., «Б2» площею 9,3 кв.м., сінями «б» площею 6,5 кв.м., «б7» площею 2,1 кв.м., прибудовою «б8» площею 13,2 кв.м., ганком «б1» площею 0,7 кв.м., «б9» площею 3,9 кв.м., а також надвірних будівель: сараю літ «Х» пл. 12,7 кв.м., сараю літ «Т» пл. 16,3 кв.м., гаражу літ «У» пл. 22,4 кв.м., гаражу літ «Ш» пл. 40,5 кв.м., вбиральні літ «Щ» пл. 2,3 кв.м., вбиральні літ «З» пл. 1,6 кв.м., душу літ «Ю» пл. 3,8 кв.м., душу літ «С» пл. 1,0 кв.м., льоху літ «Е» пл. 6,0 кв.м., льоху літ «Ж» пл. 4,9 кв.м., льоху літ «О» пл. 4,1 кв.м., воріт № 1, паркану № 2, № 3, хвіртки № 4, № 5 (а.с.13-18).

Відповідно до технічного висновку про стан будівельних конструкцій житлових будинків, гаражів та надвірних будівель за адресою: м. Харків вул. Макіївська № 39, складеного ТОВ «Градсільбудпроект» у 2004 році, встановлено, що усі будівельні конструкції та вузли відповідають будівельним нормам та правилам, відхилень не мають. Будівлі визнано придатними для подальшої експлуатації.

Інспекцією Держархбудконтролю Виконкому Харківської міської ради народних депутатів на ОСОБА_9 постановою № 687 від 07.07.2004 року було накладено штраф у розмірі 170 грн. за самочинне будівництво, який оплачений в повному обсязі, що підтверджується квитанцією.

Відповідно до акту прийняття індивідуального домоволодіння, складеного районною приймальною комісією Червонозаводського району міста Харкова, було постановлено вважати прийнятими будинок «А-1» та будинок «Б-1» за адресою: м. Харків вул. Макіївська № 39. При цьому зазначено, що надвірні будівлі до будинку «А-1» складаються з сараїв літ «Х», пл. 12,7 кв.м., літ «Т» пл. 16,3 кв.м., гаражів літ «У» пл. 22,4 кв.м., літ «Ш» пл. 40,5 кв.м., вбиралень літ «Щ» пл. 2,3 кв.м., літ «З» площ 1,6 кв.м., душів літ «Ю» пл. 3,8 кв.м., літ «С» пл. 1,0 кв.м., льоху літ «Е» пл. 6,0 кв.м., літ «Ж» пл. 4,9 кв.м., літ «О» пл. 4,1 кв.м., воріт № 1, паркану № 2, № 3, хвіртки № 4, № 5.

Рішенням Харківської міської ради від 20.12.2004 року № 230/04, ОСОБА_9 було надано дозвіл на розробку проектів відведення земельної ділянки за адресою: м.Харків, вул. Макіївська, 39.

ОСОБА_13 та ОСОБА_14 надано згоду на прийняття в експлуатацію будівель, що розташовані на межі домоволодінь.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 10466/6195, загальна вартість фактично виконаних робіт з будівництва будівель та споруд, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Макіївська, 39, з урахуванням вартості конструктивних елементів та будівельних матеріалів, а також їх фізичного зносу станом на квітень 2017 року складає 702609 грн.

ОСОБА_9 померла 09.03.2007 року.

З копії домової книги вбачається, що за адресою: м. Харків, вул.Макіївська, 39, зареєстровані: ОСОБА_4 з 14.07.1976 року, ОСОБА_5 з 23.01.1981 року, ОСОБА_7 з 10.01.1997 року, ОСОБА_6 з 26.11.1977 року, ОСОБА_3 з 04.01.1984 року.

Відповідно до заповіту все належне майно, де б таке не знаходилось та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право ОСОБА_9 заповіла ОСОБА_3, яка мешкає за адресою: м.Харків, вул. Макіївська, 39.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції з урахуванням вказаного заповіту виходив з того, що до спадкоємців відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України переходить належне спадкодавцям право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. При цьому суд послався на розяснення, які були надані судам у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Колегія судді не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні належні і допустимі в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України докази про те, що спірне нерухоме майно було збудовано спадкодавцями у передбаченому законом порядку, на земельній ділянці, яка була надана позивачам для цієї мети. Як безспірно встановлено судом, у спадкодавців на день їх смерті не було права користування чи власності земельною ділянкою, на якій розташовані спірні будівлі, з цього приводу спадкодавець ОСОБА_9 лише розпочала відповідні процедури, які не призвели до набуття нею цих прав.

Стаття 376 ЦК України визначає, що є самочинним будівництвом та передбачає такі його наслідки:

1. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

2. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

3. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

4. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

5. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

6. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

7. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до розяснення, яке було надано судам у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»: якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Однак, у даному випадку суд визнав право не на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва, а на конструктивні елементи, з яких складається самочинне збудована нерухомість: фундамент, цоколь, перегородки, підлогу, дах, мережі опалення та електропостачання тощо, які зазначив судовий експерт, тобто на ті права, які відповідно до ст. 331 ЦК України належать забудовнику, якщо будівництво не було закінчено і при цьому здійснювалося згідно із законом.

Крім того, оскільки при здійсненні особою самочинного будівництва нерухомого майна відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка його здійснила або здійснює, не набуває права власності на нього. Тому право власності на використані нею будівельні матеріали має значення лише у контексті наведеної норми ч. 6 ст. 376 ЦК України право особи на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З огляду на вищевказане у суду першої інстанції не було передбачених вказаними нормами цивільного права підстав для задоволення позову. Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи і суд помилився із застосуванням норм матеріального права, то відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову, за його недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -