печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9857/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року Печерський районний суд м.Києва

в складі головуючого судді Остапчук Т.В.

при секретарі Каранда С.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров'я України про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом про зобов»ячання вчинити дії , посилаючись на те , що протягом двадцяти двох років знаходиться під сумнівним медичним наглядом Управління охорони здоров»я в Дніпропетровській області і зв»язку з погіршенням стану здоров»я , що мало місце в 1993р. В 1996р. встановлено 3 групу інвалідності . Комісія МОГ України з питань направлення громадян України на лікування за кордон тільки 22.03.2001р. постановила вважати за можливе направити його на лікування до закордонної клініки за рахунок асигнувань місцевого бюджету та благодійних коштів. МОЗУ , ще 8.11.2000р. підготувало і направило в ревматологічну клініку Німеччини запит «Про необхідність дікування за кордоном громадянина України ОСОБА_1» Керівництво клініки 24.01.2001р. дало згоду взяти його на обстеження і лікування. В угоді була визначена договірна сума за медичні послуги , яка становила 30000долларів. В кінці 2002р. сума лікування становила вже 36 054 Євро. Печерський районний суд м.Києва прийняв рішення 16.07.2001р. яким зобов»язав відповідача видати наказ про направлення його на лікування за кордон. Однак посадові особи МОЗУ уникали добровільного викоання рішення . Тільки більш ніж через рік видали Наказ № 250 від 4.06.2003р. -направити на лікування ОСОБА_1 в ревматологічну клініку м.Бад-Вільдунгена (Німеччина) Здійснити оплату лікування та транспортні витрати на хворого за рахунок коштів Міністерства охорони здоров»я України передбачених на ці цілі відповідно до виклику клініки з зазначенням вартості лікування та реквізитів банківського рахунку. Однак вважає що цей наказ не відповідає вимогам , що пред»являвся до даного документу законодавством. В обов»язковому порядку повинен містити суму витрат на лікування, джерела фінансування , а також найменування конкретної закордонної клініки , в якій буде проводитись лікування. Таким чином посадові особи МОЗУ, видавши наказ , відверто порушили приписи п.3 Положення №991 від 8.12.1995р. Дане положення не передбачало обов»язків хворого щодо з»ясування та подання МОЗ інформації щодо вартості лікування та банківських реквізитів клініки.

В судовому засіданні (в режимі відео конференції) представники позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 позов підтримали, просили задовольнити та зобов'язати МОЗ України привести Наказ № 250 від 04.06.2003 року у відповідність до Положення про порядок направлення громадян на лікування за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 991 від 08 грудня 1995 року, замінивши фразу «відповідно до виклику клініки з зазначенням вартості лікування та реквізитів банківського рахунку» пункту 2 Наказу № 250 від 04.06.2003 року фразою «в сумі 114 030 (сто чотирнадцять тисяч тридцять) Євро», про що видати відповідний наказ. Зобов'язати МОЗ України здійснити оплату лікування та транспортні витрати на хворого і супроводжуючу особу за рахунок коштів Міністерства охорони здоров'я Українив сумі 114 030 (сто чотирнадцять тисяч тридцять) Євро.З огляду на навмисно створені протягом 12-ти років перепони виконання Наказу №250, що загострило стан здоров'я і призвело до зростання інвалідності, забов'язати МОЗ України направити на лікування за кордон до ревматологічної клініки м. Бад - Вільдунген (Німеччина) ОСОБА_1, а разом з ним супроводжуючу особу - батька ОСОБА_3.

Представник відповідача Дяк Ю.М. проти позову заперечувала, вказувала на те що Наказ Міністерством охорони здоров'я України від 04.06.2003 № 250 прийнято на виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2002 року у справі № 2-2891/2002, яким не зобов'язано Міністерство охорони здоров'я України оплатити лікування позивача, а лише видати наказ про направлення позивача на лікування за кордон, в межах повноважень і спосіб визначений законодавством.

Суд ,заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до слідуючого.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 16.07.2002р. зобов»язано Міністерство охорони здоров'я України на підставі рішення від 22.03.2001р. комісії Міністерства охорони здоров'я України з питань направлення громадян України на лікування за кордон видати наказ про направлення хворого ОСОБА_1 в зарубіжну клініку.

Наказ Міністерством охорони здоров'я України від 04.06.2003 № 250 прийнято на виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2002 року у справі № 2-2891/2002, направити на лікування ОСОБА_1 в ревматологічну клініку м.Бад-Вільдунгена (Німеччина) Здійснити оплату лікування та транспортні витрати на хворого за рахунок коштів Міністерства охорони здоров»я України передбачених на ці цілі відповідно до виклику клініки з зазначенням вартості лікування та реквізитів банківського рахунку

Питання про направлення хворих на лікування за кордон вирішується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 грудня 1995 р. № 991 "Про затвердження Положення про порядок направлення громадян на лікування за кордон" та наказом МОЗ України від 30.10.03 № 503 "Про порядок направлення громадян на лікування за кордон".

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок направлення громадян на лікування за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 1995 року № 991) Обов'язковою умовою прийняття Комісією позитивного рішення повинне бути складене головним спеціалістом відповідного профілю МОЗ обгрунтування щодо неможливості ефективного лікування хворого в Україні та підтвердження медичним закладом зарубіжної країни можливості надання відповідної спеціалізованої допомоги.

Згідно п3 Положення У разі прийняття Комісією рішення про направлення громадянина на лікування за кордон одночасно визначаються загальна сума пов'язаних із цим направленням витрат і джерела їх покриття. За необхідності Комісія приймає рішення про направлення за

кордон разом із хворим (дитиною чи інвалідом) особи, яка буде його

супроводжувати.

П. 4 Положення Витрати, пов'язані з направленням громадянина на лікування за кордон, включають вартість лікування та проїзду хворого туди і назад, а також (за рішенням Комісії) супроводжуючої особи.

Сума зазначених та інших витрат і відповідальність сторін, у

тому числі за обгрунтованість терміну та якість лікування,

визначаються на підставі письмової домовленості МОЗ з відповідним

медичним закладом зарубіжної країни.

П. 5. Для покриття витрат, пов'язаних з направленням громадянина

на лікування за кордон, можуть використовуватися кошти:хворого чи його сім'ї;Державного бюджету України (передбачені МОЗ на цю мету);бюджету Автономної Республіки Крим; місцевого бюджету;підприємства, установи, організації та їх об'єднань незалежно від форм власності;громадських організацій та окремих громадян;

Крім того , затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2017 р. № 175

«Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для лікування громадян України за кордоном «.

Рішення про доцільність лікування за кордоном розглядається Комісією з питань направлення на лікування за кордон МОЗ України виключно на підставі висновку головного позаштатного спеціаліста МОЗ України відповідного профілю та листа- направлення Управління охорони здоров'я в межах виділених коштів Державного бюджету поточного року.

Позивач поінформований відповідачем про порядок розгляду та вирішення питання лікування за кордоном.

В судовому засіданні встановлено , що на даний час відсутній висновок головного позаштатного невролога МОЗ України про доцільність та/або необхідність направлення позивача на лікування за кордон, а отже відсутні правові підстави для вирішення питання оплати такого лікування.

За дорученням МОЗ України у листопаді 2012 року спеціалістами Головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації була проведена зустріч із заявником. Від розгляду питань, викладених у зверненнях та надання йому спеціалізованої медичної допомоги у закладах охорони здоров'я Дніпропетровської області гр. ОСОБА_1 в усній та письмовій формі категорично відмовився.З метою визначення подальшої тактики обстеження і лікування хворого Головному позаштатному спеціалісту МОЗ України - координатору груп спеціальностей терапевтичного профілю ОСОБА_5 доручено провести консультативний прийом гр. ОСОБА_1, уважно розглянути в межах компетенції порушені автором звернення питання та, у разі потреби, направити до профільної установи Національної академії медичних наук України. Від направлення до визначених державних установ МОЗ України та профільних установ Національної академії медичних наук України гр. ОСОБА_1 також відмовився.(а.с.31,32,33,34 )

Міністерство охорони здоров'я України є суб'єктом владних повноважень, а наказ від 04.06.2003 № 250 є актом індивідуальної дії, прийнятим МОЗ України, як суб'єктом владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, а отже і внесення змін до нього є також діями спрямованими на здійсненні МОЗ України владних управлінських функцій.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно із вимогами ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Відповідно до ст..11 ЦПК України Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.2. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Наказ Міністерством охорони здоров'я України від 04.06.2003 № 250 було затверджено на виконання рішення суду, а висновок головного позаштатного невролога МОЗ України про доцільність та/або необхідність направлення позивача на лікування за кордон відсутній. Згідно виписки з протоколу № 9 від 7.10.2003р. засідання комісії МОЗ України з питань направлення громадян України на лікування за кордон розглядалось питання відносно позивача ( а.с.26)

Крім того, Рішенням суду не зобов'язано Міністерство охорони здоров'я України оплатити лікування позивача, а лише видати наказ про направлення позивача на лікування за кордон, в межах повноважень і спосіб визначений законодавством. Кошти на лікування громадян за кордон виділяються у Державному бюджеті відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 грудня 1995 р. № 991 "Про затвердження Положення про порядок направлення громадян на лікування за кордон"

Аналізуючи зібрані докази , суд приходить до висновку , що позовні вимоги позивача є безпідставними , не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні , тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.16 ЦК України , ст.ст.10,11,60,209, 212,213 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров'я України про зобов'язання вчинити дії залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Печерський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Остапчук Т.В.