Справа № 379/775/17 Головуючий у І інстанції Потеряйко С. А.
Провадження № 22-ц/780/4107/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 9 03.10.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Сліпченка О.І., Гуля В.В.

при секретарі - Тимошевської С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Таращанського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Київській області на рішення Таращанського районного суду Київської області від 29 червня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: виконавчий комітет Петрівської сільської ради Таращанського району Київської області, Таращанський районний сектор управління Державної міграційної служби України в Київській області про встановлення факту проживання на території України,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною заявою, мотивуючи тим, що він з квітня 1990 року переїхав на постійне місце проживання в Українську РСР в с. Петрівське Таращанського району Київської області та оселився в житловому будинку, що розташований за адресою по вул. Центральна в с. Петрівське. За цей період, в звязку з втратою паспорта громадянина СРСР він звертався до паспортного столу Таращанського РВ, де отримав інший паспорт громадянина СРСР, відповідна відмітка міститься в свідоцтві про народження. В грудні 1991 року він вибув до м. Києва. В 1996 році переїхав працювати до Південної Осетії (ОСОБА_3) та в звязку з початком бойових дій на території ОСОБА_3 в серпні 2008 року повернувся до України, де отримав посвідку на тимчасове проживання на території України. 23.03.2017 з метою відновлення інформації щодо свого місця проживання на території України, звернувся до Таращанського РС УДМСУ в Київській області, проте у наданні даної інформації йому було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. Тому просить суд встановити той факт, що станом на 24.08.1991 року він постійно проживав на території України.

Представник заінтересованої особи Таращанського районного сектору УДМС заяву не визнав, просив суд відмовити в її задоволенні, зазначивши, що довідка Петрівської сільської ради Таращанського району Київської області від 13.04.2017 року, акт Депутата Петрівської сільської ради Таращанського району Київської області від 13.04.2017 року та витяги із погосподарської книги виконкому Петрівської сільської ради за 1986- 1990 та за 1991 - 1995 роки, які надані заявником на підтвердження своїх доводів, є недостатніми доказами, оскільки вищезазначені документи підтверджують факт наявності відмітки про прибуття заявника до села Петрівське. При цьому в самих витягах не зазначено навіть адреси за якою ведуться записи. Крім того, заявником не надано жодного іншого документа, відповідно до якого можливо встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року (трудової книжки, військового квитка, виписки з Держархіву Київської області про прийняття чи звільнення з роботи).

Тому представник Таращанського районного сектору УДМС, посилаючись на те, що в Законі України «Про громадянство України» чітко виписано порядок надання громадянства, який в даному випадку порушено, просив відмовити у задоволенні заяви.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 29 червня 2017 року заяву ОСОБА_2, задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживав на території України, за адресою: вул. Центральна (Радянська), 65 в с. Юшків Ріг (Петрівське) Таращанського району Київської області, станом на 24.08.1991 року, включно.

Не погоджуючись з таким рішенням УДМС України в Київській області подав апеляційну скаргу посилаючись на те, що рішення прийнято без належного та неповного дослідження матеріалів справи та їх оцінки. Зазначив, що заявник не надав належних доказів родинних звязків його матері та ОСОБА_4, яка числиться по господарській книзі виконкому сільради, як його бабуся та зазначена у довідці виданою Петрівською сільською радою Таращанського району Київської області від 13.04.2017 року № 02-16 на яку посилається заявник. Тому просили скасувати рішення суду та ухвалити нове яким в задоволенні заяви відмовити повністю.

У запереченнях, заявник ОСОБА_2 зазначив, що він, як пересічний громадянин, приїхав в 1990 році на територію України, зняв будинок і жив зі співмешканкою, займався підприємницькою діяльністю, чесно працював і як би знав закон і робив все відповідно до нього, то йому не потрібно було б звертатись до суду, тому вважає саме такі випадки передбачені законодавством і дають змогу захищати свої права шляхом звернення до суду, просив залишити скаргу без розгляду у звязку з пропуском строку на її подачу, або залишити без задоволення.

В суді апеляційної інстанції представник Таращанського РС УДМС України в Київській області підтримав доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з'явилися, їх неявка відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника Таращанського РС УДМС України в Київській області, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що заявник ОСОБА_2, який народився 07.09.1967 р. в м. Тбілісі Грузинської РСР, в квітні 1990 року переїхав на постійне місце проживання в Українську РСР, а саме в с. Петрівське Таращанського району Київської області, де проживав по вул. Радянська до грудня 1991 року. За цей період, в звязку з втратою паспорта громадянина СРСР, він звертався до паспортного столу Таращанського районного відділу міліції, де отримав інший паспорт громадянина СРСР, про що міститься відповідна відмітка в свідоцтві про народження.

В грудні 1991 року заявник вибув до м. Києва. Пізніше, в 1996 році переїхав працювати до Південної Осетії (ОСОБА_3) та в звязку з початком бойових дій на території ОСОБА_3 в серпні 2008 року повернувся до України, де отримав посвідку на тимчасове проживання на території України.

Заявник, в якості доказів, звертаючись до суду з даною заявою, надав свідоцтво про народження, в якому міститься запис про видачу посвідчення особи громадянина ОСОБА_3, 23.02.96 та два штампи про видачу паспортів громадянина СРСР; посвідка на тимчасове проживання, видана 30.09.2016 року зі строком дії до 02.08.2017 року, з якого вбачається, що місце проживання ОСОБА_2, з 04.10.2016 року зареєстровано за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, з 13.04.2017 року по вул.Центральна, буд.65 в с.Петрівське Таращанського району Київської області; витяг із по господарської книги виконкому Петрівської сільської ради Таращанського району Київської області за 1986-1990 та 1991-1995 роки, де зазначено, що ОСОБА_5, як онук ОСОБА_4 голови домогосподарства по вул.Центральна (колишня Радянська), 65 в с.Юшків Ріг (колишнє Петівське) Таращанського району Київської області, прибув 04.1990 року та вибув грудень 1991 року; акт депутата Петрівської сільської ради ОСОБА_6 від 13.04.2017 року про те, що згідно по господарських книг за 1986-1995 роки, ОСОБА_5 проживав на житловій площі ОСОБА_7 (а.с.6-12,23-25).

З тексту рішення суду першої інстанції вбачається, що задовольняючи заяву ОСОБА_2, суд встановив факт постійного проживання заявника на території України на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Проте, проаналізувавши матеріали справи та встановлені судом факти, колегія суддів вважає, що до такого висновку суд дійшов помилково, виходячи з наступного.

Так, у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України суди встановлюють факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України від 18 січня 2001 р. «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п. 1,2 ч. 1 ст. 3 цього Закону.

При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень». Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Ст. 1 Закону України «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: «проживання на території України на законних підставах» - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; «безперервне проживання на території України» - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 в редакції від 27 червня 2006р. № 588/2006, передбачає, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до п.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає до відповідного органу заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням, зобов'язання припинити іноземне громадянство - для іноземців, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. При цьому при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої вимоги суду, крім перевірки та встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, необхідно встановити той факт, що заявник подав до компетентного органу зобов'язання припинити іноземне громадянство письмово оформлену заяву іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданств) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України ( абз. 12 ст.1 Закону України «Про громадянство України»).

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву, виходив з того, що заявник підтвердив належними доказами факт його постійного проживання на території України за адресою: вул. Центральна (Радянська), 65 в с. Юшків Ріг (Петрівське) Таращанського району Київської області, станом на 24.08.1991 року, включно.

Проте в матеріалах справи відсутні письмові докази, які б підтверджували факт саме постійного безперервного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991р.

Так, письмові докази, які були надані заявником суду, а саме довідка Петрівської сільської ради, витяг із по господарської книги виконкому Петрівської сільської ради Таращанського району Київської області та акт депутата від 13.04.2017 року підтверджують лише факт прибуття заявника до колгоспного домогосподарства ОСОБА_7 за адресою: вул. Центральна, 65 в с.Петрівське Таращанського району Київської області у квітні 1990 та вибуття у грудні 1991 року, без реєстрації місця проживання.

При цьому, з їх тексту вбачається, що вони видані на підставі заяви заявника. Проте сама ОСОБА_7 допитана судом не була, як не було встановлено також чи безперервно і де проживав заявник в спірний період часу та на якій правовій підставі. Інших документів про постійну чи тимчасову прописку на території України, або про реєстрацію на території України свого паспорту на той час, заявником не надано.

В свідоцтві про народження заявника міститься запис про видачу посвідчення особи громадянина ОСОБА_3, 23.02.96 та два штампи про видачу паспортів громадянина СРСР; посвідка на тимчасове проживання, видана 30.09.2016 року зі строком дії до 02.08.2017 року, місце проживання ОСОБА_2, з 04.10.2016 року зареєстровано за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, з 13.04.2017 року по вул.Центральна, буд.65 в с.Петрівське Таращанського району Київської області.

Таким чином, дані письмові докази самі по собі не є безспірними доказами підтвердження факту саме постійного(безперервного) проживання заявника на законних підставах на території України станом на 24 серпня 1991р.

Не було надано суду доказів також того, в яких родинних чи інших відносинах перебував заявник з ОСОБА_7, до якої ніби то прибув в якості онука у квітні 1990р. без реєстрації в с. Петрівське Таращанського району Київської області.

Також заявником не надано суду доказів того, чим він займався з урахуванням його віку під час перебування на території України.

Не було враховано судом також те, що заявником не надано ніяких доказів чи звертався заявник із заявою про припинення громадянства ОСОБА_3 до компетентних органів, оскільки заявник звернувся до суду з указаною заявою маючи намір набути громадянство України.

Сукупний аналіз зазначених вище матеріалів справи свідчить, про те, що суд дійшов помилкового висновку, що надані заявником докази підтверджують факт його саме постійного (безперервного)проживання на законних підставах на території України в період часу з квітня 1990р. по 24 серпня 1991р., а тому рішення суду слід скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Таращанського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Київській області задовольнити.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 29 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Управління Державної міграційної служби України в Київській області судові витрати у розмірі 352 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :