Справа № 278/470/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28 листопада 2017 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді - Зубчук І.В.
секретаря с/з - Гуцало Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, -
Представник позивача звернувся до суду з позовом про відшкодування витрат в порядку регресу, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування вказуючи в позові, що 28 вересня 2014 року о 17 год. 30 хв. в м.Житомирі по вулиці Ватутіна (в районі будинку №168) з вини відповідача ОСОБА_2, який керував автомобілем Мерседес державний номерний знак НОМЕР_1, була скоєна дорожньо-транспортна пригода. На дату скоєння цієї пригоди цивільно-правова відповідальності водія ОСОБА_2 застрахована не була.
В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль Опель Кадетт державний номерний знак НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_3, яким керував транспортним засобом.
Відповідач добровільно відмовляється повернути кошти сплачені страховим бюро, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав з підстав зазначених в ньому.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України.
Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Між моторним (транспортним) страховим бюро України та ОСОБА_3 21 листопада 2013 року укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на транспортний засіб Opel Kadett реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.10).
28 вересня 2014 року о 17 год. 30 хв. гр.ОСОБА_2 в м.Житомирі по вул.Ватутіна (в районі будинку 168) керуючи автомобілем Мерседес державний номерний знак НОМЕР_1, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем Опель Кадетт державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_4 В наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2014 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень (а.с.12).
Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
За загальним правилом, визначеним ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, як передбачено вимогами ст.1188 ЦК України. Відповідно до вимог п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди із змінами та доповненнями, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого відшкодовується винним.
Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
На підставі статті 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану збитки.
Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Тобто зазначена стаття передбачає наявність права у страховика на пред'явлення регресного позову, а не відсутність такого права.
Крім цього, при подачі позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судових витрат пов'язаних зі сплатою судового збору в розмірі 1218 гривень, які суд стягує з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 212, 218, 221-223, 224 ЦПК України, ст.ст. 979, 993, 1166, 1167, 1172, 1187, 1191 ЦК України, Закону України «Про страхування», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, суд, -
Позов моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Житомирський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: І. В. Зубчук