Справа № 344/2840/17
Провадження № 22-ц/779/1783/2017
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Бойчук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Томин О.О., Горейко М.Д.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю представника ПАТ КБ «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 23 жовтня 2017 року

в с т а н о в и л а :

27 лютого 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі- ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 32 782,23 грн. за кредитним договором від 07.07.2006 року та судових витрат в розмірі 1 600,00 грн., посилаючись на те, що відповідачка отримала в позивача кредит в розмірі 1350,70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 07.04.2008 року та зобовязалася виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 28.11.2016 року за відповідачкою наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 32 782 грн. 23 коп.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 жовтня 2017 року відмовлено в задоволенні позову.

На рішення суду першої інстанції ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу в якій зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про те що позивачем пропущено строк позовної давності та відмовою у стягненні заборгованості по процентам та пені.

Апелянт вважає, що проценти нараховуються щомісячно та строк позовної давності щодо їх стягнення обчислюється за кожний день (місяць), за яким нараховуються проценти, окремо. Право на позов про стягнення процентів за кожний день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму.

Оскільки, зобовязання належним чином не виконане, то позивач має право на отримання процентів за час користування кредитними коштами у межах строку позовної давності.

Апелянт зазначає, що сторони домовились про збільшення строку позовної давності (п. 5.5 Умов), тому заборгованість за процентами та пенею підлягає стягненню з відповідача за період з 28.11.2011 року по 28.11.2016 року тобто за останні пять років, що передували зверненню з позовом до суду.

При застосуванні строку позовної давності судом першої інстанції не враховано положення ст.ст. 549, 1048 ЦК України щодо порядку нарахування та сплати процентів та пені, не враховано, що договором передбачено самостійні щомісячні платежі.

Апелянт вважає, що суд дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 07.07.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (в даний час ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено договір, за яким банк надав, а відповідачка отримала строковий споживчий кредит у сумі 1350,70 грн. на строк 21 місяць по 07.04.2008 р. включно з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту (а.с. 5).

Також вказаним договором визначено, що за користування кредитом сплачуються відсотки щомісячно в термін до 28 числа кожного місяця.

Позивач зазначає, що незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка ОСОБА_1 порушувала строки сплати кредиту, що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_2 з 07.07.2006 року по 16.05.2017 року (а.с. 34-203).

Позивачем станом на 28.11.2016 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором №DNН4КР31500952 від 07.07.2006 року, відповідно до якого нараховано заборгованість ОСОБА_1 за кредитним зобов'язанням в сумі 32 782 грн. 23 коп., а саме: заборгованість за кредитом в розмірі 538 грн. 60 коп., заборгованість по відсотках за користування кредитом в розмірі 7 224 грн. 60 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 22 981 грн. 78 коп., штрафи: в розмірі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 1 537 грн. 25 коп. (процентна складова).

Відповідачкою заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, що в силу ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Дія кредитного договору між сторонами закінчилася 08 квітня 2008 року, що стверджується умовами договору. З вказаним позовом до суду позивач звернувся 23 лютого 2017 року, що вбачається зі штемпеля поштового відділення.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У справі, яка переглядається, судом апеляційної інстанції встановлено, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника від 07 липня 2006 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, що дає підстави для висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за пропуском строку позовної давності.

Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15), 01 липня 2015 року (справа № 6-757цс 15), 04 листопада 2015 року (справа № 6-1926цс15) якими визначено, що Умови, в яких установлено позовну давність тривалістю у 5 років, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності, однак невірно тлумачив мотиви для такого висновку.

За змістом частини другої статті 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи представника апелянта про те, що позивачем не пропущено пятирічний строк позовної давності щодо відсотків та пені, не заслуговують на увагу і спростовуються зібраними доказами у справі. В даній справі строк позовної давності щодо заявлених вимог становить три роки і він позивачем пропущений без поважних причин.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 23 жовтня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_3

ОСОБА_4