АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/2988/16-ц 22-ц/774/1028/К/17
Справа № 182/2988/16-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1028/К/17 ОСОБА_1
Категорія № 27 (ІV) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар : Кислиця І.В.,

за участю - представника позивача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа Служба у справах дітей Нікопольської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа Служба у справах дітей Нікопольської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається, що між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» ( надалі Банк),правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_6 укладений 08 квітня 2008 року кредитний договір № 0322/0408/45-007, за умовами якого він отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 23000 доларів США зі сплатою 11,90 % річних за користування кредитними коштами, на строк до 08 квітня 2028 року.

Того ж дня 08 квітня 2008 року, з метою забезпечення виконання кредитних зобовязань між ОСОБА_6 та Банком укладений Іпотечний договір № 0322/0408/45-007-Z-1, за умовами якого, ним передано Банку в іпотеку квартиру № 85, розташовану у будинку №83/2 по вул. Жуковського у м.Нікополі, на придбання якої відповідачу надані кредитні кошти.

Відповідачі належним чином не виконували взятих на себе зобовязань, у звязку із чим, станом на 01 квітня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 997674,36 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 578961,35 грн., заборгованості по відсотках 418713,01 грн.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (правонаступником ВАТ «Сведбанк») та TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладений договір факторингу. У свою чергу, 28 листопада 2012 року між TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та позивачем - TOB «Кредитні ініціативи» укладений договір факторингу. Згідно із зазначеними угодами (договорами) відбулося відступлення права вимоги за Кредитним та іпотечними договорами № № 0322/0408/45-007.

У звязку із порушенням відповідачами умов кредитного договору в частині сплати заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» та виселити відповідачів без надання іншого житла.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 рокуТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема вважає, що суд дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом порушених прав, не врахувавши, що Банк реалізовував своє право на стягнення кредитної заборгованості, що зупиняє строки позовної давності. А також не взяв до уваги, що договірні зобовязання між сторонами тривають, банк має право на стягнення заборгованості в межах строку позовної давності, а отже й реалізувати право на задоволення вимог за рахунок майна переданого в іпотеку.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та відповідачем ОСОБА_6 укладений кредитний договір № 0322/0408/45-007, за умовами якого Банком надано ОСОБА_6 кредит в іноземній валюті у розмірі 23000 доларів США зі сплатою 11,90 % річних за весь строк фактичного користування кредитом до 08 квітня 2028 року. (а.с. 6-13).

Також 08.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та відповідачем ОСОБА_6 укладений іпотечний договір № 0322/0408/45-007-Z-1 (на купівлю житлової нерухомості), згідно з умовами якого цим Договором забезпечується належне виконання Іпотекодавцем вимог Іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору № 0322/0408/45-007 від 08.04.2008 року. Пунктом 2 Договору передбачено, що Іпотекодавець ОСОБА_6 передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 14-17).

За умовами п. 11 укладеного договору Іпотеки, Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки в разі невиконання Іпотекодержателем основного зобовязання повністю або частково, у т. ч. якщо Іпотекодавець не поверне Іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з Основного зобовязання а також в інших випадках, передбачених Основним зобовязанням та цим Договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення Основного зобовязання ( як основного боргу, так і процентів за ним).

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_6взятих на себе зобов'язань станом на 01 квітня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 997674,36 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 578961,35 грн., заборгованості по відсотках 418713,01 грн. (а.с. 19).

ТОВ «Кредитні ініціативи» 08 квітня 2016 року звернулись до кожного з відповідачів із письмовою вимогою про усунення порушень виконання умов кредитного договору та із вимогою про добровільне виселення ( а.с.37-43).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк», та TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладений договір факторингу. У свою чергу, 28 листопада 2012 року між TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та TOB «Кредитні ініціативи» укладений договір факторингу. (а.с. 47-51).

Крім того, 28 листопада 2012 року між TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та TOB «Кредитні ініціативи» укладений нотаріально посвідчений договір про передачу прав за іпотечним договором ( а.с.52-79).

Згідно з зазначеними угодами (договорами) відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 0322/0408/45-007 від 08.04.2008 року., укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6на користь позивача - ТОВ «Кредитні ініціативи».

Відмовляючи ТОВ «Кредитні ініціативи» в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущений строк звернення до суду за захистом порушених прав.

Однак, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Спір між сторонам виник з приводу неналежного виконання відповідачами умов кредитного договору та реалізації позивачем права задовольнити вимоги за рахунок майна переданого в іпотеку.

Відповідно до ст.528 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимогам ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень статей 1050, 1054 ЦК, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою, відповідно до ст. 575 ЦК України, є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині дотримання строку звернення до суду із позовними вимогами такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частинами 2,3 ст.264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З огляду на те, що у 2010 році позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Нікопольського районного суду від 05 червня 2013 року ухвалено задовольнити позовні вимоги та стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 0322/0408/45-007 від 08.04.2008 року та договором поруки № 0322/0408/45-007-Р-1 від 08.04.2008 року у загальному розмірі 26070,12 доларів США. Рішення суду не оскаржено, набрало чинності 16 червня 2013 року. Строк позовної давності перервався.( а.с.113-117).

Частиною 2 ст.264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відлік строку позовної давності, після його переривання, почався з 17 червня 2013 року. Із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки ТОВ «Кредитні ініціативи», згідно штампу вхідної кореспонденції суду, звернувся 02 червня 2016 року, тобто, трирічний строк позовної давності, передбачений ст.267 ЦК України позивачем не пропущений.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права є помилковим.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з положеннями ст.. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Позивачем дотримано порядок, передбачений ст.35 ЗУ «Про іпотеку» ( а.с.37-43).

Пунктом 12.1 укладеного між сторонами іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду. ( а.с.16).

Як розяснено в п.п. 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

Резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Згідно п.5 укладеного договору Іпотеки сторони дійшли згоди, що предмет іпотеки оцінюється вартістю 140900 грн. ( а.с.15).

Заборгованість за кредитним договором станом на 01 квітня 2016 року становить 997674,36 грн.( а.с.36). Ні відповідачі, ні їх представник заперечень в частині незгоди із визначеним позивачем розміром заборгованості не надавали.

Враховуючи вищенаведені розяснення та зважаючи на те, що предметом іпотеки є квартира вартість якої сторони оцінили в 140900 грн., колегія суддів вважає, що допущене боржником порушення основного зобов'язання в розмірі ( 22082,41 дол.США заборгованості за кредитом та 15970,31 дол.США заборгованість завідсотками), що по курсу НБУ на дату звернення 01 квітня 2016 року 26,2182 грн. за 1 долар США становило 997674,36 грн., завдає збитків іпотекодержателю, який не отримує коштів, на які розраховував, розмір заборгованості, допущеної відповідачем, є співмірним із вартістю заставленого майна.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обовязково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку» судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України приходять до правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Аналогічний правовий висновок Верховний Суд України сформулював у постанові від 13 травня 2015 року (справа № 6-63цс15), наданій заявницею для порівняння, та у постановах від 13 травня 2015 року (№ 6-53цс15), 16 вересня 2015 року (№ 6-495цс15 та 6-1193цс15), 27 травня 2015 року (№ 6-332цс15), 10 червня 2015 року (№ 6-449цс15), 3 лютого 2016 року (№ 6-2026цс15), 21 жовтня 2015 року (№ 6-1561цс15), 8 червня 2016 року (№ 6-1239цс16), 7 жовтня 2015 року (№ 6-1935цс15), 4 листопада 2015 року (№ 6-340цс15), який відповідно до ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням зазначених правових висновків, колегія суддів вважає за необхідне визначити початкову ціну реалізації іпотечного майна у грошовому виразі на підставі п.5 Договру іпотки у розмірі узгодженому сторонами 140900 грн.(а.с15).

Крім того, позивачем ТОВ «Кредитні ініціативи» заявлено вимоги про виселення відповідачів, що зареєстровані та проживають в іпотечній квартирі № 85, що розташована у будинку №83/2 по вул. Жуковського у м.Нікополі.

Згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Колегія суддів звертає увагу, що майно передане в іпотеку квартира № 85, що розташована у будинку №83/2 по вул. Жуковського у м.Нікополі,придбана за рахунок кредитних коштів, що підтверджується п.1.4. укладеного кредитного договору ( Кредитні кошти отримані відповідачем ОСОБА_6 призначені для здійснення розрахунків по договору купівлі- продажу зазначеної квартири ) ( а.с.6).

Колегія суддів, перевіряючи підстави для застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», вважає відсутнім підстави для його застосування, з огляду на наступне.

7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно ізстаттею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Оскільки у відповідача ОСОБА_6 згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно у окрім майна , що перебуває в іпотеці, у власності знаходиться інше нерухоме, а саме : 1/4 частка квартири , розташованої АДРЕСА_2, тому до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ( а.с.19-20).

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем ТОВ «Кредитні ініціативи» при зверненні до суду із позовом та при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір, відповідно до квитанції, що містяться в матеріалах справи у загальному розмірі 34320,55 грн., який підлягає стягненню із повнолітніх відповідачів на користь позивача в рівних частинах із кожного по 17160,27 грн. ( а.с.5,187).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» , тому на підставі п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог та зверненню стягнення на предмет іпотеки та виселенню відповідачів.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314-316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа Служба у справах дітей Нікопольської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №0322/0408/45-007від 08 квітня 2008 року в розмірі 997674,36 грн., із яких: 22082,41 дол.США, що офіційним курсом НБУ складає 578961,35 грн. заборгованість по кредиту; 15970,31 дол.США, що за офіційним курсом НБУ складає 418713,01 грн. заборгованість по процентам, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 67,0 кв.м., житловою площею 46,3 кв.м., належну на праві власності ОСОБА_6, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмету іпотеки узгодженою сторонами у п. 5 договору Іпотеки у розмірі 140 900 грн.

Виселити без надання іншого житла ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_4.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» у відшкодування судових витрат з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 по 17160,27 грн., з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: