Справа № 446/1197/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2017 року Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Самсін М. Л.

при секретарі Груба Л.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам'янка - Бузька Львівської області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, мотивуючи позов тим, що вона, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі Реєстраційного посвідчення, виданого 13.09.1996 р. Червоноградським МБТІ Львівської області та записано в реєстрову книгу за № 78. Вказаний будинок вона отримала в спадок за заповітом після смерті ОСОБА_5, даний факт підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.06.1996 р. 14.02.1998 р. вона одружилась з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Прізвище після одруження змінила з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2». З 2014 року вони з відповідачем припинили шлюбні відносини, проживають окремо, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями, матеріально не забезпечує сім»ю. Він проживає у своїх батьків в с. Вихопні Кам»янка-Бузького району Львівської області. Зазначила, що в будинку АДРЕСА_1 проживають її батьки: ОСОБА_1 та ОСОБА_6. Відповідача прописано в її будинку 19.10.2000 року та з 2014 року він у вказаному будинку не проживає. Наявність реєстрації відповідача у її будинку призводить до матеріальних витрат, зокрема у зв»язку з його реєстрацією вона змушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, не має можливості оформити субсидію. Будинок АДРЕСА_1 є приватизованим, вона, ОСОБА_2 є його власником згідно Реєстраційного посвідчення, виданого 13.09.1996 р. Червоноградським МБТІ Львівської області. Просила суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком № АДРЕСА_1.

У відкрите судове засідання позивачка не з"явилась, до початку судового засідання представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_1, що діє по довіреності, через канцелярію суду подав заяву в якій просив справу слухати у його відсутності та возовні вимоги задоволити повністю.

Відповідач у відкрите судове засідання не з»явився, хоча належно був повідомлений судом про дату та час розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення, не попередив суд про причину неявки.

Суд, дослідив матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Так, відповідно до ст. 71 ЖК України та п. 10 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами ЖК України» від 12.04.1985 р. № 2 із наступними змінами, право користування жилим приміщенням за тимчасової відсутності наймача або членів його сім»ї зберігається за ними протягом шести місяців, або інших строків, передбачених вказаною статтею.

Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, копії реєстраційного свідоцтва, виданого Червоноградським МБТІ 13 червня 1996 року, будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_7.

Як встановлено судом, прізвище позивачки змінено з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2» після реєстрації відділом РАГСу Шевченківського району м. Львова 14 лютого 1998 року шлюбу з ОСОБА_3.

Згідно матеріалів справи, копії актів перевірки житлового будинку АДРЕСА_1 від 03 березня 2017 року; 03 травня 2017 року; 03 липня 2017 року, комісією в складі ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 встановлено, що відповідач - ОСОБА_3 по вказаній адресі не проживає, участі в утриманні житла не приймає.

Ст. 321 ЦК України забороняє обмеження прав власника стосовно розпорядження своїм майном. Наявність реєстрації у квартирі особи, що там не мешкає, обмежує позивачів у розпорядженні майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї, що не мешкає без поважних причин більше одного року у житлі, яке належить особі на праві власності, визнається таким, що втратив право користування.

Статтєю 3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначене поняття місця проживання особи. А за ст. 15 цього ж Закону встановлюється відповідальність особи за порушення вимог про необхідність реєстрації місця проживання.

Аналізуючи зібрані в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 321, 405 ЦК України, ст.ст. 71,72 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 63, 64, 88, 130, 208, 209, 212- 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задоволити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1..

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Суддя :