АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/947/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Пастощука М.М., Спірідонової Т.В.,

секретар Задвірний В.І.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2016 року,

встановила:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»» (далі ПАТ «УкрСиббанк»») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ПАТ «УкрСиббанк» зазначило, що 10 жовтня 2006 року між ним і ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 0, за умовами якого позивач надав останній кредит у розмірі 65 000 доларів США на строк до 11 жовтня 2027 року під 10,8% річних. ОСОБА_2 зобовязалася повернути банку кредит і сплатити йому проценти за користування кредитними коштами щомісячними платежами. За договором поруки від 10 жовтня 2006 року ОСОБА_3 поручився перед позивачем за виконання ОСОБА_3 обовязків з повернення кредитних коштів, сплати процентів і неустойки. Відповідачі не виконують узятих на себе зобовязань, внаслідок чого банк вправі стягнути з них заборгованість за кредитним договором, яка станом на 2 грудня 2015 року складається з 41 528 доларів 37 центів США неповернутого кредиту, 5 096 доларів 27 центів США процентів, 17 134 грн 46 коп. пені за прострочення сплати кредиту, 25 528 грн 36 коп. пені за прострочення сплати процентів.

За таких обставин ПАТ «УкрСиббанк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 46 624 долари 64 центи США заборгованості за кредитом і процентами та 42 662 грн 82 коп. пені.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2016 року позов задоволено та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд виходив з того, що ОСОБА_2 не виконала зобовязання за кредитним договором, унаслідок чого банк вправі стягнути з неї та поручителя ОСОБА_3 неповернутий кредит, проценти та пеню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» і відповідачка ОСОБА_2, які в установленому порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до апеляційного суду не зявилися. Від ПАТ «УкрСиббанк» до апеляційного суду надійшли письмове заперечення проти апеляційної скарги та заява про розгляд справи без участі його представника.

Заслухавши учасника процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції не застосував закон (ст. 559 ЦК України), який підлягав застосуванню.

У звязку з порушенням судом норм матеріального права рішення суду в частині розміру стягуваної з відповідачів заборгованості підлягає зміні.

Згідно з ч. 5 ст. 88 ЦПК України має бути змінений розподіл судових витрат.

Встановлено, що 10 жовтня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який у подальшому змінив свою назву на ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким банк надав останній кредит у сумі 65 000 доларів США на строк до 11 жовтня 2027 року під 10,8% річних.

ОСОБА_2 зобовязалася повернути банку кредит частинами згідно графіка погашення кредиту та сплатити йому проценти щомісячними платежами. Строк сплати процентів встановлено з 1-го по 10-е число (включно) місяця, наступного за тим, за який будуть нараховані проценти.

У п.п. 4.6, 5.5, 7.3, 11.1 кредитного договору сторони визначили, що у разі порушення позичальником термінів повернення кредиту та сплати процентів більше ніж на один місяць банк вправі вимагати від ОСОБА_3 дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати нарахованих процентів. При цьому термін повернення кредиту є таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником від банку повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту та неусунення ним порушень умов кредитного договору протягом 31 календарного дня з дати одержання вказаного повідомлення (вимоги). У випадку неотримання ОСОБА_3 цього повідомлення (вимоги) з будь-яких підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення його банком термін повернення кредиту є таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення банком позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Крім того, за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів ОСОБА_2 мала сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (далі НБУ) від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквівалент) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування пені.

Виконання позичальником грошового зобовязання за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_3 За умовами договору поруки від 10 жовтня 2006 року ОСОБА_3 поручився перед ПАТ «УкрСиббанк» за виконання ОСОБА_3 обовязку з повернення кредиту, сплати процентів і пені. У випадку невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором боржник і поручитель мали відповідати перед банком як солідарні боржники.

З грудня 2014 року ОСОБА_2 не виконує грошове зобовязання за кредитним договором.

Станом на 2 грудня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 46 624 долари 64 центи США, з яких 41 528 доларів 37 центів США неповернутий кредит і 5 096 доларів 27 центів США проценти. Також банком нараховано 42 662 грн 82 коп. пені за період з 11 січня 2015 року до 2 грудня 2015 року, що складається з 17 134 грн 46 коп. пені за прострочення сплати кредиту та 25 528 грн 36 коп. пені за прострочення сплати процентів.

19 вересня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» направило ОСОБА_3 письмову вимогу (повідомлення) про дострокове повернення кредиту та сплату нарахованих процентів у випадку не усунення нею порушень умов кредитного договору. Термін повернення ОСОБА_3 кредиту настав 30 жовтня 2015 року.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Як передбачено ч. 1 ст. 553, ч. 2 ст. 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ОСОБА_2 не виконала грошового зобовязання за кредитним договором, унаслідок чого ПАТ «УкрСиббанк» вправі вимагати від неї та поручителя ОСОБА_3 дострокової сплати неповернутого кредиту, нарахованих процентів і пені.

Умови кредитно договору (а.с. 21-32) та наданий ПАТ «УкрСиббанк» розрахунок заборгованості (а.с. 49-60) є зрозумілими та достатніми для висновку, що відповідачі не виконують належним чином узяті на себе зобовязання, тому виникла вказана заборгованість.

Розрахунок банку відповідає іншим матеріалам справи та є правильним. Натомість, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не спростували цей розрахунок належними та допустимими доказами.

Посилання ОСОБА_3 на неправомірність стягнення судом з відповідачів заборгованості за кредитом і процентами в іноземній валюті не ґрунтуються на законі.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частинами 1 і 3 статті 533 ЦК України визначено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У відповідності до вимог ст. 2 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет) резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України. Резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

Операції з валютними цінностями банки вправі здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями згідно до пункту 2 статті 5 Декрету.

Отже вирішуючи спір про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо у договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 16 вересня 2015 року (справа № 6-190цс15) і постанові від 10 лютого 2016 року (справа № 6-1680цс15), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

ПАТ «УкрСиббанк» має банківську ліцензію Національного банку України від 24 грудня 2001 року № 75, яка включає дозвіл на здійснення операцій з іноземною валютою (а.с. 17-20). До того ж, умовами кредитного договору (розділ 10, графік погашення кредиту) визначено, що позичальник повертає банку кредит і сплачує йому проценти у валюті кредиту.

За таких обставин суд першої інстанції правильно присудив з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом і процентами в іноземній валюті.

В цій частині рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом із тим, вирішуючи питання про обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_3, суд припустився помилки.

Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Отже порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже «основне зобовязання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору.

Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця року (ч. 3 ст. 254 ЦК України).

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Саме до цього зводиться правовий висновок, що висловлений Верховним Судом України в постанові від 29 червня 2016 року (справа № 6-272цс16) і постанові від 29 березня 2017 року (справа № 6-3087цс16).

За умовами кредитного договору ОСОБА_2 (а відтак і поручитель ОСОБА_4Л.) зобовязалися погашати заборгованість щомісячними платежами, зокрема, до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця. Після зміни строку виконання основного зобовязання вони мали повернути банку кредит разом з нарахованим процентами і пенею до 30 жовтня 2015 року.

У свою чергу, укладений сторонами договір поруки не визначає строк її дії, тому банк мав предявити вимоги до поручителя ОСОБА_3 протягом шести місяців з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк» предявило вимогу до поручителя ОСОБА_3 9 грудня 2015 року (згідно штемпеля на конверті (а.с. 62).

Отже порука припинена за платежами (розрахунок а.с. 49-60): 1 289 доларів 65 центів США по кредиту за період з 10 грудня 2014 року до 12 травня 2015 року; 2 409 доларів 62 цента США по процентам за період з 28 листопада 2014 року до 29 травня 2015 року; 4 298 грн 63 коп. по пені за прострочення сплати кредиту за період з 11 січня 2015 року до 10 червня 2016 року; 6 333 грн 04 коп. по пені за прострочення сплати процентів за період з 11 січня 2015 року до 10 червня 2016 року. Ця заборгованість в сумі 3 699 доларів 27 центів США (1289,65+2409,62) і 10 631 грн 67 коп. (4298,63+6333,04) підлягає стягненню лише з позичальника ОСОБА_3

Решта заборгованості: 40 238 доларів 72 цента США неповернутого кредиту (41528,37-1289,65), 2 686 доларів 65 центів США процентів (5096,27-2409,62), 12 835 грн 83 коп. пені за прострочення сплати кредиту (17134,46-4298,63), 19 195 грн 32 коп. пені за прострочення сплати процентів (25528,36-6333,04), - а всього 42 925 доларів 37 центів США (40238,72+2686,65) і 32 031 грн 15 коп. (12835,83+19195,32), підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

Неврахувавши вимоги чинного законодавства, суд першої інстанції помилково виходив з того, що обсяг відповідальності відповідачів за кредитним договором є однаковий. У цій частині рішення підлягає зміні.

При розподілі судових витрат, апеляційний суд враховує пропорційність задоволених вимог.

Позов заявлено з ціною 1 154 267 грн 11 коп. Щодо обох відповідачів позов задоволено на 91,44% (((42925,37х23,841563)+32031,15)х100:1154267,11). Лише щодо ОСОБА_3 позов задоволено на 8,56% (((3699,27х23,841563)+10631,67)х100:1154267,11).

Позов до ОСОБА_3 задоволено на 54,28% ((91,44:2)+8,56), а до ОСОБА_3 на 45,72% (91,44:2), тому з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» слід присудити судовий збір у розмірі: 9 398 грн 04 коп. з ОСОБА_3 (17314,01х54,28%), 7 915 грн 97 коп. з ОСОБА_3 (17314,01х45,72%).

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено на 8,56% (100-91,44), тому з ПАТ КБ «УкрСиббанк» на користь останньої має бути стягнуто 1 630 грн 29 коп. судового збору за подання нею апеляційної скарги (19045,42х8,56%).

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2016 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором і судового збору змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 42 925 доларів 37 центів США неповернутого кредиту та процентів і 32 031 грн 15 коп. пені.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 3 699 доларів 27 центів США неповернутого кредиту та процентів і 10 631 грн 67 коп. пені.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 9 398 грн 04 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 7 915 грн 97 коп. судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 1 630 грн 29 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_5

Судді: /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 27