У Х В А Л А

11 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, відділу Держгеокадастру в Петриківському районі Дніпропетровської області, реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції про визнання недійсними та скасування актів про право власності на землю,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково: визнано недійсним та скасовано акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданий відділом Держкомзему у Петриківському районі Дніпропетровської області, на підставі якого право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6; визнано недійсною та скасовано здійснену Реєстраційною службою Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області реєстрацію права власності ОСОБА_6 на вищезазначену земельну ділянку; визнано недійсним та скасовано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 9 червня 2015 року серія НОМЕР_3, видане Реєстраційною службою Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, на підставі якого право власності на спірну земельну ділянку належить ОСОБА_6; визнано право власності на вищезазначену земельну ділянку за ОСОБА_4 У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішень суду касаційної та апеляційної інстанцій та залишення в силі рішення суду першої інстанції з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: статей 120, 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та статті 377 Цивільного кодексу України.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на постанови Верховного Суду України від 11 лютого, 30 вересня 2015 року, 12 жовтня 2016 року та постанову Вищого господарського суду України від 22 вересня 2015 року.

Одночасно заявник просить поновити строк на звернення до суду із заявою про перегляд, посилаючись на поважність причин його пропуску.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає за можливе поновити ОСОБА_4 строк на звернення до суду з заявою про перегляд судових рішень враховуючи поважність причин його пропуску. Разом з тим колегія суддів вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що за договором купівлі-продажу житлового будинку від 26 травня 2010 року покупець ОСОБА_4 придбав і спірну земельну ділянку. Крім того, передача права власності на спірну земельну ділянку позивачу в інший спосіб ніж шляхом укладання цивільно-правової угоди з відповідачкою, з подальшою реєстрацією цієї угоди відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2016_12_06/pravo1/T041952.html?pravo=1> діючим нормативно-правовим законодавством України не передбачено.

Разом з тим у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року, на висновок в якій у своїй заяві посилається ОСОБА_4 судами розглянуто спір між співвласниками житлового будинку та земельної ділянки про поділ земельної ділянки.

У постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року - спір про визнання права користування земельною ділянкою.

У постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року - спір про визнання права власності на земельну ділянку.

Отже, у справі про перегляд якої подано заяву та у справах, судові рішення в яких надані заявником на підтвердження доводів заяви наявні різні підстави позову, зміст позовних вимог та встановлено різні фактичні обставини, що не свідчить про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Постанова Вищого господарського суду України від 22 вересня 2015 року не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення суду апеляційної інстанції й передав справу на новий розгляд, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_4 строк на звернення до суду із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2016 року.

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, відділу Держгеокадастру в Петриківському районі Дніпропетровської області, реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції про визнання недійсними та скасування актів про право власності на землю до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
Л.І. Охрімчук