Справа № 465/1010/16 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/1564/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Ванівського О.М., Струс Л.Б.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 1455 грн. щомісячно та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 в сумі 1455 грн. щомісячно, починаючи з 08 червня 2015 року до досягнення ними повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким в позові відмовити за безпідставністю позовних вимог. Вважає, що оскаржуване рішення постановлене всупереч вимогам чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню. Зазначає, що з 08 червня 2015 року по серпень 2015 року діти проживали з нею та перебували повністю на її утриманні. З серпня 2015 року по 06 грудня 2016 року діти, всупереч її волі, проживали із позивачем, однак увесь цей час вона утримувала дітей. Зазначає, що з 06 грудня 2016 року діти проживають разом з нею. Крім цього, зазначає, що позивачем не було зазначено, які вчинялися ним дії для отримання аліментів із відповідача за минулий час до звернення до суду з позовом та не надано жодних доказів цього. Твердження ж позивача, що він не міг спілкуватися з відповідачем не є підставою для стягнення аліментів за минулий час.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та її представника на підтримання апеляційної скарги, позивача та його представника в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи осіб, що беруть участь у справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що з 16 вересня 1993 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб. В шлюбі в них народилися діти ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5, які є неповнолітніми. 8 червня 2015 року відповідач ОСОБА_6 поїхала в ОСОБА_10, де тимчасово проживає. Неповнолітні діти ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 проживають з позивачем, відповідач з дітьми не проживає, що підтверджується ОСОБА_5 складеними ЛКП «Затишне» та даний факт в судовому засіданні підтвердила відповідач, а отже, згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, дана обставина не підлягає доказуванню. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 3 лютого 2016 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано. Відповідачка в Україні не має доходу, а працює в ОСОБА_10 та має нерегулярний та мінливий дохід, що визнається сторонами та згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, дана обставина не підлягає доказуванню. Враховуючи, що відповідачка має нерегулярний, мінливий дохід, згідно з ст. 184 СК України, суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи матеріальне становище позивача, а саме, що він не отримує доходу за основним місцем праці, про що свідчить довідка про доходи, та лише отримує пенсію та допомогу, сплату позивачем комунальних послуг, а також, що діти навчаються у Львівській державній комунальній середній загальноосвітній школі № 3, позивач піклується про них та діти забезпечуються всім необхідним для навчання, займаються у ГО «Футбольний клуб «СТАРТ ЛЬВІВ», для виховання та навчання дітей позивачу необхідно затрачати багато часу та він не може працювати в повній зайнятості, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позивачем розміру аліментів в розмірі прожиткового мінімуму встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік». Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що вона приймає участь в утриманні дітей. В ході розгляду справи встановлено, що з 08 червня 2015 року відповідач проживає окремо, а саме тимчасово проживає в ОСОБА_10, що визнається сторонами та відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, дана обставина не підлягає доказуванню. Таким чином, позивач не мав обєктивної можливості спілкуватись з відповідачем та отримувати від неї аліменти на утримання дітей, а добровільно кошти на утримання дітей відповідачка не надавала, доказів які б це спростовували відповідачем не надано. На підставі наведеного, суд дійшов висновку що позивач не міг одержати аліменти у зв'язку з ухиленням відповідачки від їх сплати, а тому аліменти слід присудити з 08 червня 2015 року, з моменту, коли відповідач перестала проживати з дітьми та брати участь у їх утриманні.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду зроблені без повного та всебічного зясування обставин, що мають значення для справи та без чіткого дотримання вимог закону, дійсним обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону відповідають лише частково.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Ст.ст. 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів.

Так, згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Згідно ж ст. 184 СК якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ст. 191 СК України вказує про те, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин 5 7 ст. 181 СК. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону "Про виконавче провадження", а також у статтях 194 - 197, 274 СК.

Правова природа аліментів у розумінні глави 15 СК України є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого обовязком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина.

В звязку з наведеними обставинами можливо зробити висновок про те, що в судовому порядку можуть стягуватися аліменти на користь того з батьків, з яким безпосередньо проживають діти і хто їх фактично утримує.

Крім цього, зважаючи на вказані вище вимоги закону, аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід) чи навпаки такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо. Крім цього, лише у випадку визначення розміру аліментів у частині від заробітку (доходу) відповідача суд повинен вказати про те, що такий не може бути меншим ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, норма ж яка передбачає стягнення аліментів у твердій грошовій сумі таких вимог не містить, у такій натомість йдеться про індексацію визначеного розміру аліментів відповідно до закону.

Також, визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню суд повинен враховувати стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення та лише після встановлення у повній мірі вказаних обставин визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню.

Як вбачається із оскаржуваного рішення та встановлених судом апеляційної інстанції обставин, судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано в повній мірі не було.

Із матеріалів справи вбачається та сторонами не оспорювалось та не спростовано, що у сторін, за час їх перебування у зареєстрованому шлюбі (з 16.09.1993 року по 16.02.2016 року), народилось троє дітей один із яких на даний час є повнолітнім та двоє на даний час малолітні (ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5) (свідоцтва про шлюб, народження дітей, рішення про розірвання шлюбу між сторонами а.с. 3, 4-6, 133-134).

Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі відповідач з червня 2015 року по грудень 2016 року періодично перебувала за кордоном у ОСОБА_10 де працювала на неофіційних, тимчасових періодичних роботах. У вказаний період діти проживали з позивачем та перебували на його утриманні (акти ЛКП «Затишне» від 1.02.2016 року 25.08.2016 року, копія паспорту відповідача для виїзду за кордон, інформація Держприкордон служби про факти перетину державного кордону відповідачем а.с. 7, 36, 96, 135).

З 6 грудня 2016 року малолітні діти сторін проживають з відповідачем та перебувають на її утриманні, що визнано сторонами та не оспорюється.

Позивач, стверджуючи, що відповідач не бере у часті в утриманні дітей, звернувся в суд з даним позовом, у якому просив стягувати з відповідача на його користь аліменти на утримання кожного із малолітніх дітей у розмірі прожиткового мінімуму на дитину такого віку на кожного із дітей.

Доходи сторін у вказаний період становлять: позивача близько 2500 грн., що є його пенсією, яку він отримує внаслідок втрати годувальника та соціальною допомогою як інваліда ІІІ групи, крім цього позивач є директором ПП «Ілона-Транс», однак заробітної плати у 2016 році як директор не отримував (довідки УПФ України у Пустомитівському районі та УСЗН Пустомитівської РДА, довідка ПП «ОСОБА_6 транс» а.с. 41, 44, 45); відповідача періодичні, мінливі доходи від роботи за кордоном (у місяці, які вона працювала, як сама ствердила близько 1600 польських злотих, що становить близько 10 тис. грн.).

Крім цього, діти сторін відвідують секцію футболу (довідки ГО «Футбольний клуб «Старт Львів» а.с. 46, 47).

Відповідач стверджує про належне виконання нею своїх обовязків щодо утримання дітей за період проживання їх з батьком. Позивач відповідно вказане заперечує та визнав факт утримання дітей відповідачем лише частково у незначному розмірі.

Зважаючи на вказані встановлені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Так, колегія суддів зважає на те, що обовязок утримання дітей покладено на обох батьків; те, що діти проживали у період з часу подання позову та до 6.12.2016 року з позивачем, на даний же час з 6.12.2016 року проживають з відповідачем та перебувають на її повному утриманні (що хоч і не було та не могло бути відомим суду першої інстанції однак істотно впливає на ухвалене рішення та унеможливлює стягнення аліментів з відповідача на користь позивача у період коли діти перестали з ним проживати та перебувати на його утриманні та суд апеляційної інстанції не вправі ігнорувати вказаний факт, що відповідає, зокрема, і рішенню ЄСПЛ від 3.07.2014 року у справі «Мала проти України» (заява № 4436/07) п.п. 47-59);доходи сторін про які вони заявили та які частково підтверджені згаданими довідками у період проживання дітей сторін з позивачем та, зокрема, і те, що відповідач у цей період і на даний час офіційного постійного місця праці не мала та не має, отримувала певні нерегулярні, мінливі доходи; відсутність доказів про повне та належне утримання відповідачем дітей сторін у період проживання їх з позивачем та визнання відповідачем лише часткового їх утримання позивачем у вказаний період; те, що позивач є інвалідом третьої групи; те, що діти сторін у період проживання з позивачем відвідували футбольний гурток, що потребувало певних додаткових витрат; прожиткові мінімуми для дітей відповідного віку, встановлені Законом України «Про державний бюджет на 2016 рік» у період проживання дітей сторін з позивачем та складали для дітей віком від 6 до 18 років від 1455 грн. до 1689 грн. на місяць, колегія суддів вважає, що позов слід задовольнити лише частково. Стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей сторін за період їх проживання з ним у розмірі 850 грн. щомісячно на кожного із дітей з часу подання позивачем позову. В задоволені решти позову відмовити. Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення аліментів за час до подання позову колегія суддів виходить з того, що позивачем не представлено жодних належним та допустимих доказів про те, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останньої від їх сплати. Про такі докази позивачем не вказано та клопотань про витребування таких не заявлено ні у суді першої, ані у суді апеляційної інстанції.

Зважаючи на наведене доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та таку задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2016 року в частині задоволення позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6, що зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_8, що зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_9, аліменти на утримання дітей ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_10 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_11 у розмірі по 850 грн. щомісячно на кожного із дітей з 23.02.2016 року по 6.12.2016 року.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 606,32 грн. сплаченого нею судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: О.М. Ванівського

ОСОБА_11