Справа № 189/1958/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.11.2017 року Покровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Пустовар О.С.,

при секретарі Комеристій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ у справах дітей Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про усунення перешкод у вихованні дитини та позовом ОСОБА_3, як третьої особи із самостійними вимогами, до ОСОБА_2, позивач ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні прав щодо спілкування та виховання внучки, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у вихованні дитини, який в процесі розгляду справи був уточнений. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 27.11.2014 року по 29.03.2016 року перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після припинення шлюбних відносин позивач та відповідачка почали проживати окремо, ОСОБА_2 разом з їхньою дитиною переїхала на постійне місце проживання до своїх батьків, після чого почала чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з донькою. На початку вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся у відділ у справах дітей Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області із заявою про визначення часу та місця побачення з донькою. 22.06.2015 року комісією з питань захисту прав дитини було винесено рішення, яким визначено для спілкування батька, ОСОБА_1, з донькою, ОСОБА_4, два дні на тиждень із взаємних узгоджень з матірю щодо годин відвідування, та в які саме дні. Проте, на вказане рішення відповідачка не реагує, та продовжує чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною. В звязку з чим, просить зобовязати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 можливість спілкування з метою виховання, з неповнолітньою дитиною, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 16.00 год. по 19.00 год. в середу, четвер, неділю щотижня, в присутності матері позивача, ОСОБА_3, з правом непостійного находження дитини за місцем проживання ОСОБА_3 та стягнути з відповідачки на його користь судові витрати.

Крім того, до суду звернулася ОСОБА_3, в якості третьої особи із самостійними вимогами, з позовом про усунення перешкод у здійсненні прав щодо спілкування та виховання внучки, в обґрунтування якого зазначила, що її син, ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_2, від шлюбу у них народилася донька, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка приходиться їй онукою. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли непорозуміння стосовно їхньої дитини, крім того, ОСОБА_2 перешкоджає у спілкуванні з дитиною і ОСОБА_3, чим порушує її права, оскільки відповідно до ст.257 СК України вона, як бабуся, має право спілкуватися зі своєю онукою та брати участь у її вихованні. В звязку з чим, просить зобовязати ОСОБА_2 надати ОСОБА_3 можливість спілкування з метою виховання, з неповнолітньою дитиною, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 16.00 год. по 19.00 год. в понеділок, вівторок, суботу щотижня, з правом непостійного находження дитини за місцем проживання ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 повністю підтримали обставини, викладені в позові та просили суд задовольнити заявлені вимоги пояснивши, що з листопада 2014 року у позивача почалися психічні розлади після народження дитини, через що він перебуває на обліку у лікаря-психіатра, проходив лікування у психіатричній лікарні, приймає пігулки. Після засідання комісії він приїжджав додому до відповідачки і спілкувався з дитиною, однак, згодом по телефону відповідачка постійно почала говорити, що її нема вдома, у дитячому садку ОСОБА_2 залишила заяву, в якій вказано про заборону бачитися дитині з батьком. В присутності відповідачки він не може проводити час з дитиною, так як між ним та ОСОБА_2 виникають сварки, остання не в змозі стримувати свої емоції. ОСОБА_1 не проти бачитися з донькою в присутності його матері, ОСОБА_3, краще щоб було спілкування в присутності матері дитини і матері позивача, без сторонніх осіб, щоб не виникало стресової ситуації. Діагноз позивача це нехронічна хвороба, можливе тільки загострення і ремісія. До дитини позивач жодного разу не проявляв агресію. Просять позов задовольнити.

Третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_3 поданий нею позов підтримала в повному обсязі та суду пояснила, що вона має повнолітнього сина ОСОБА_1, в якого від шлюбу із ОСОБА_2 є неповнолітня дитина ОСОБА_4 У неї з невісткою виникли певні непорозуміння та відповідачка позбавила її можливості спілкуватися з онукою. Вона має велике бажання спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, не заперечує проти спілкування з онукою в присутності її матері. Просить зобовязати ОСОБА_2 надати їй можливість спілкуватися з метою виховання, з неповнолітньою онукою з 16.00 по 19.00 в понеділок, вівторок, суботу щотижня з правом непостійного находження дитини за місцем проживання ОСОБА_3

Що стосується позову ОСОБА_1, вважає, що її син може і самостійно бути з дитиною у відведений йому час, так і разом з нею. У її сина, ОСОБА_1, був стрес через те, що він не бачиться зі своєю дитиною, він постійно чекає зустрічі з донькою, через що відбувається загострення хвороби, але агресія у нього відсутня, він просто замикається в собі, на даний час він себе добре почуває.

Відповідачка ОСОБА_2, яка подала до суду заперечення проти позову ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнали повністю, пояснивши суду, що твердження позивача про те, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною не відповідають дійсності, оскільки 22.06.2015 року комісією з питань захисту прав дитини було винесено рішення, яким визначено години спілкування батька, ОСОБА_1, з донькою, ОСОБА_4, два дні на тиждень із взаємних узгоджень з матірю щодо годин відвідування, та в які саме дні. Проте вказане рішення комісії з питань захисту прав дитини від 22.06.2015 року нею не оскаржувалося, і вона була готова його виконувати. Натомість позивач жодного разу не підходив до неї та не намагався вирішити дане питання щодо встановлення днів та годин для відвідування доньки. Крім того, під час розгляду питання комісією з питань захисту прав дитини Покровської райдержадміністрації та під час подання позову до суду ОСОБА_1 умисно та свідомо приховав факт наявності у нього тяжкої психічної хвороби шизофренічний синдром, в звязку з чим, він перебуває на обліку у лікаря-психіатра Покровської ЦРЛ, а також проходив стаціонарне медичне лікування у Дніпропетровській обласній клінічній психіатричній лікарні. Відповідачка переїхала до своїх батьків, коли у позивача почалися психічні розлади. Рік ОСОБА_1 з дитиною не спілкувався і не проявляв ініціативи. ОСОБА_2 заперечує проти спілкування батька з дитиною через його психічну хворобу, вважає, що перебування дитини з батьком наодинці буде безпечним, оскільки він сам не впевнений, що в будь-яку мить у нього не почнеться психічний розлад. Відповідачка не заперечує проти спілкування позивача та третьої особи із самостійними вимогами - ОСОБА_3 з їхньою донькою за місцем її проживання в її присутності.

Представник третьої особи відділу у справах дітей Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_7 суду пояснила, що в червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації з приводу визначення днів та годин спілкування з дитиною. На підставі заяви позивача було винесено рішення, яким визначено години спілкування батька, ОСОБА_1 з донькою, ОСОБА_4, два дні на тиждень із взаємних узгоджень з матірю щодо годин відвідування, та в які саме дні. Довідок про стан здоровя ніхто не надавав. На засіданні комісії у сторін були амбіції, їм рекомендували ставити на перше місце інтереси дитини, а не свої амбіції. Зараз вона вважає, що батько все таки має право спілкуватися з дитиною. Оскільки бабуся ОСОБА_3 немає ніяких захворювань, то має право на спілкування з онукою.

Лікар психіатр КЗ «Покровська ЦРЛ «ДОР» ОСОБА_8, яка була допитана в судовому засіданні, пояснила, що з листопада 2014 року у ОСОБА_1 змінилася психіка, через що він перебував на лікуванні в КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня», де йому було встановлено діагноз: гострий поліморфний психотичний розлад. Після чого позивач стоїть на обліку в кабінеті психіатра, приймає препарати. Зараз він в ремісії, синдром тривоги. Не можна на 100% відсотків відповісти на питання чи можна йому бачитися з дитиною наодинці. При умові, якщо він буде постійно приймати ліки і не буде в стані загострення хвороби, то можна спілкуватися з дитиною в присутності матері дитини, ОСОБА_2, чи матері позивача, ОСОБА_3 При загостренні хвороби потрібна госпіталізація. Комісія лікарів-психіатрів вказує, що не асоційоване захворювання зі стресом. З таким діагнозом, як у позивача, потрібні комфортні умови, виключати стресові ситуації. Після 5-ти місяці лікування стало помітно, що його стан поліпшився, однак, необхідно продовжувати приймати препарати.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши думку учасників процесу, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із ст.3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N798-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини, а у статті 18 даної Конвенції зазначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Так, судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії І-КИ №509830, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають неповнолітню доньку Крістіну, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).

Згідно копії свідоцтва про народження серії І-КИ №039130, виданого відділом РАГС Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, являється ОСОБА_3 (а.с.66).

Таким чином, ОСОБА_3 приходиться рідною бабусею ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно копії ОСОБА_7 з протоколу №7 засідання комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації від 22.06.2015 року, комісія вирішила: визначити години спілкування батька ОСОБА_1 з донькою, ОСОБА_4, два дні на тиждень із взаємним узгодженням з матірю дитини щодо годин відвідування та в які саме дні (а.с.6).

Згідно висновку про способи участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої ОСОБА_4, визначення часу та місця побачення з дитиною, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживають на території спільного домоволодіння, бажають бачити малолітню ОСОБА_4 в один і той же час, зважаючи на те, що бабуся психічно здорова, може адекватно оцінити обставини у її родині, орган опіки та піклування Покровської райдержадміністрації дійшов висновку про доцільність визначення днів та годин побачення ОСОБА_1 та ОСОБА_3, обовязково в присутності останньої, із малолітньою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території їхнього домоволодіння із можливістю забезпечення дитини різноманітними видами розваг та відпочинків, які не суперечать її моральному розвитку (а.с.89-90).

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.157 СК України батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обовязковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобовязана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч.ч.1,2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства»).

При цьому, відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком, бабусею та дідусем.

Відповідно до вимог ст. 257 Сімейного кодексу України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Згідно ст. 263 Сімейного кодексу України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Право дитини на сімейне виховання включає, крім виховання батьками, право на спілкування з іншими членами сім'ї: дідом, бабою, іншими родичами.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що для забезпечення інтересів дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою створення умов для виконання батьком та бабусею обов'язку по вихованню дитини та здійснення їх права на особисте спілкування з нею, необхідно визначити спосіб участі позивача та третьої особи із самостійними вимогами, шляхом систематичних побачень.

Однак, як вбачається з довідки КЗ «Покровська ЦРЛ» ДОР», ОСОБА_1 з 2015 року знаходиться під наглядом лікувального закладу з діагнозом: F23.0 (а.с.33).

Згідно довідки КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР» від 17.02.2017 року №609, ОСОБА_1 знаходився на лікуванні в КЗ «ДКПЛ» ДОР» з 18.12.2014 року по 16.01.2015 року з діагнозом: гострий поліморфний психотичний розлад (а.с.34).

За положеннями ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання батьківських обовязків, особистої прихильності дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя, інших обставин, що мають істотне значення, у тому числі психічного здоровя одного з них, зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Таким чином, беручи до уваги те, що позивач батько дитини знаходиться під наглядом лікувального закладу з діагнозом: F23.0, що підтверджується як самими сторонами, так і матеріалами справи, враховуючи інтереси дитини та її матері, суд приходить до висновку, що необхідно надати ОСОБА_1 право на спілкування з дитиною в присутності матері позивача, ОСОБА_3, за місцем проживання матері дитини в смт. Покровське, вул. Енгельса, 13 Покровського району Дніпропетровської області, та в її присутності.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 буде присутньою при побаченнях ОСОБА_1 з дитиною, і таким чином матиме можливість спілкування з нею у визначений для позивача час, суд вважає достатнім визначити для ОСОБА_3 один день на тиждень з 16.00 до 19.00 год. для участі у спілкуванні та вихованні онуки Крістіни, за місцем проживання ОСОБА_2 та в її присутності, а не за місцем проживання бабусі, з метою уникнення непризначених побачень ОСОБА_1 з дитиною, так як він проживає разом з ОСОБА_3

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки підлягає до стягнення на користь позивача судовий збір в сумі 551,20 грн.

Керуючись Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст.7,141,157,158,159,257,263 СК України, ст.ст. 11, 15, 30, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ у справах дітей Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про усунення перешкод у вихованні дитини - задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 можливість спілкування з метою виховання з неповнолітньою дитиною, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 17.00 до 19.00 год. у четвер та з 16.00 до 19.00 год. в неділю - щотижня, в присутності його матері, ОСОБА_3, та в присутності матері дитини, ОСОБА_2, за місцем її проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4.

Позов ОСОБА_3, як третьої особи із самостійними вимогами, до ОСОБА_2, позивач ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні прав щодо спілкування та виховання внучки - задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 надати ОСОБА_3 можливість спілкування з метою виховання з неповнолітньою дитиною, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 16.00 до 19.00 год. в суботу щотижня, в присутності матері дитини, ОСОБА_2, за місцем її проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість сплаченого судового збору в розмірі 551,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: О.С. Пустовар