АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 про захист прав на безпечні умови життя, зобов'язання вчинити певні дії,

Справа № 759/10909/16-ц
Апеляційне провадження: №22-ц/796/10550/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Сенько М.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у серпні 2016р. позивачі звернулися до суду з позовом, який змінили під час судового розгляду, і просили зобов'язати відповідача припинити дії, які порушують права, обмежити режим роботи та заборонити використання звуковідтворювальної апаратури у нічний час - з 22:00 до 08:00 години у розважальних закладах, розташованих у багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачі зазначали, що на двох перших поверхах багатоповерхового житлового будинку, в якому вони проживають, розташовані розважальні заклади відповідача «ІНФОРМАЦІЯ_1» («ІНФОРМАЦІЯ_1») та «ІНФОРМАЦІЯ_2», які працюють у нічний час з використанням звуковідтворювальної апаратури, чим порушуються їх права на тишу та відпочинок через гучну музику, шум від співів у караоке та постійні бійки.

Позивачі стверджували, що неодноразово зверталися до правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування зі скаргами на порушення вимог санітарного та екологічного законодавства щодо використання звуковідтворювальної техніки у нічний час та значне перевищення гранично допустимого рівня шуму, однак відповідачем ігноруються та не виконуються вимоги закону, а відвідувачі розважальних закладів постійно порушують громадський порядок, у зв'язку з чим мешканці будинку майже щоночі викликають поліцію.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Представник позивачів посилається на неправильне застосування судом ст. 24 Закону України «Про забезпечення санітарно-епідемічного благополуччя населення» про заборону використання у нічний час із двадцять другої до восьмої години гучного співу і викриків,

- 2 -

користування звуковідтворювальною апаратурою та іншими джерелами побутового шуму, проведення салютів, феєрверків та інше.

Також представник позивачів вважає, що судом не взяті до уваги Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, Правила благоустрою міста Києва та рішення Європейського суду з прав людини по такій категорії справ.

Крім того, на думку представника позивачів, судом не надано правової оцінки відповіді Управління патрульної поліції у м. Києві від 9 грудня 2016р. про те, що у період з 1 січня 2016р. по 28 листопада 2016р. мешканцями будинку було здійснено 121 виклик патрульної поліції з повідомленням про порушення тиші і громадського порядку розважальними закладами відповідача, не надано оцінки протоколу досліджень шумового навантаження № 179 від 13 травня 2016р., яким встановлено значне перевищення еквівалентних рівнів шуму в нічний час у житловій кімнаті квартири ОСОБА_1

Позивачі, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.229, 230, 232, 233 т.1, с.с.1, 2, 3, 4, 5 т.2), двічі у судове засідання не з'явилися, явку свого представника не забезпечили, причини неявки не повідомили, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що на перших двох поверхах житлового будинку АДРЕСА_1 розташовані розважальні заклади «ІНФОРМАЦІЯ_1» («ІНФОРМАЦІЯ_1») та «ІНФОРМАЦІЯ_2», власником яких є відповідач.

Позивачі проживають у будинку АДРЕСА_1.

Згідно протоколів проведення досліджень шумового навантаження та інфразвуку від 22 липня 2016р., складених фахівцями ВП Оболонський міжрайонний відділ (філія) лабораторних досліджень ДУ «Київський міський лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України», за результатами вимірів рівнів шуму у помешканнях № НОМЕР_1 (позивач ОСОБА_1), № НОМЕР_2 (позивач ОСОБА_5.) при вимкнутій звуковідтворювальній апаратурі розважального закладу «ІНФОРМАЦІЯ_2» (фоновий рівень), встановлено перевищення еквівалентних рівнів звуку на 19,5 дБА (кв.НОМЕР_1) та на 15,3 дБА (кв.НОМЕР_2) у нічний час.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами обраний неналежний спосіб захисту порушених прав.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду ґрунтується на нормах матеріального права.

Згідно ст. 4 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» громадяни мають право на безпечні для здоров'я і життя харчові продукти, питну воду, умови праці, навчання, виховання, побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни при здійсненні будь-яких видів діяльності з метою відвернення і зменшення шкідливого впливу на здоров'я населення шуму, неіонізуючих випромінювань та інших фізичних факторів зобов'язані:здійснювати відповідні організаційні, господарські, технічні, технологічні, архітектурно-будівельні та інші заходи щодо попередження утворення та зниження шуму до рівнів, установлених санітарними нормами; забезпечувати під час роботи закладів громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу, культури, при проведенні концертів, апаратури та музичних інструментів у приміщеннях і на відкритих площадках, а також рівні шуму в прилеглих до них жилих і громадських будівлях, що не перевищують рівнів, установлених санітарними нормами; вживати заходів щодо недопущення впродовж доби

- 3 -

перевищень рівнів шуму, встановлених санітарними нормами, в таких приміщеннях і на таких територіях (захищені дискотек, масових святкових і розважальних заходів тощо рівні звучання звуковідтворювальної об'єкти): 1) жилих будинків і прибудинкових територіях.

Разом з цим, у ч. 5 вказаної статті зазначено, що передбачені частинами другою, третьою та четвертою цієї статті вимоги щодо додержання тиші та обмежень певних видів діяльності, що супроводжуються шумом, не поширюються на випадки: 1) здійснення в закритих приміщеннях будь-яких видів діяльності, що супроводжуються шумом, за умов, що виключають проникнення шуму в прилеглі приміщення, в яких постійно чи тимчасово перебувають люди; 2) здійснення в закритих приміщеннях будь-яких видів діяльності, що супроводжуються шумом, за умов, що виключають проникнення шуму за межі таких приміщень.

Згідно ч. 7 ст. 24 вищезазначеного закону органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, встановлених законом, забезпечують контроль за додержанням керівниками та посадовими особами підприємств, установ, організацій усіх форм власності, а також громадянами санітарного та екологічного законодавства, правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях, інших нормативно-правових актів у сфері захисту населення від шкідливого впливу шуму, неіонізуючих випромінювань та інших фізичних факторів.

Підпунктом 2 пункту «б» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку належить здійснення відповідно до законодавства контролю за належною експлуатацією та організацією обслуговування населення підприємствами житлово-комунального господарства, торгівлі та громадського харчування, побутового обслуговування, транспорту, зв'язку, за технічним станом, використанням та утриманням інших об'єктів нерухомого майна усіх форм власності, за належними, безпечними і здоровими умовами праці на цих підприємствах і об'єктах; прийняття рішень про скасування даного ними дозволу на експлуатацію об'єктів у разі порушення нормативно-правових актів з охорони праці, екологічних, санітарних правил, інших вимог законодавства.

Крім того, ст. 39 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» визначено, що державний санітарно-епідеміологічний нагляд - це діяльність органів державної санітарно-епідеміологічної служби по контролю за дотриманням юридичними та фізичними особами санітарного законодавства з метою попередження, виявлення, зменшення або усунення шкідливого впливу небезпечних факторів на здоров'я людей та по застосуванню заходів правового характеру щодо порушників.

Основними завданнями цієї діяльності є: нагляд за організацією і проведенням органами виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та громадянами санітарних і протиепідемічних заходів.

Згідно п. 4 Положення про державний санітарно-епідеміологічний нагляд, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 1109 від 22 червня 1999р., основними завданнями державного санітарно-епідеміологічного нагляду є: вжиття заходів для припинення порушень санітарного законодавства та притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні таких правопорушень.

Статтею 42 закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» встановлено, що головні державні санітарні лікарі (їх заступники) застосовують такі заходи для припинення порушення санітарного законодавства: а) обмеження, тимчасова заборона чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій, об'єктів будь-якого призначення, технологічних ліній, машин і механізмів, виконання окремих технологічних операцій, користування плаваючими засобами, рухомим складом і літаками у

- 4 -

разі невідповідності їх вимогам санітарних норм.

Отже, норами матеріального права визначені органи, які зобов'язані здійснювати контроль та нагляд за дотриманням норм санітарного законодавства, а також притягувати винних у його порушенні осіб до відповідальності, встановленої діючим законодавством, у тому числі шляхом обмеження, тимчасову заборону чи припинення діяльності підприємства-порушника.

Під час судового розгляду не було встановлено, що позивачі зверталися до санітарно-епідемічної служби з приводу порушення відповідачем санітарних норм, а також, що відповідач притягувався до відповідальності у встановленому законом порядку з порушення санітарного законодавства

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» позивачі мають право оскаржити дії, рішення або бездіяльність вищезазначених органів, однак матеріали справи не містять документів, які б свідчили про використання позивачами своїх прав відповідно до вищезазначених норм.

Позивачами суду надані звернення до Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації з приводу порушення відповідачем дотримання санітарних норм шуму, однак не надані рішення, прийняті за результатами розгляду цих звернень.

Також позивачами не надані докази оскарження рішення, дій або бездіяльності Оболонської районної в м Києві державної адміністрації.

Враховуючи викладені обставини та норми матеріального права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про обмеження режиму роботи відповідача та заборону використання звуковідтворювальної апаратури.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм ст. 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», якою заборонено у нічний час, із двадцять другої до восьмої години на захищених об'єктах гучний спів і викрики, користування звуковідтворювальною апаратурою та іншими джерелами побутового шуму, проведення салютів, феєрверків, використання піротехнічних засобів, колегія суддів вважає безпідставним, так як у частині 5 вказаної норми зазначені виключення із вказаних положень, які були викладені вище.

Твердження у апеляційній скарзі про те, що позивачами обраний спосіб захисту, визначений ст. 16 ЦК України, яка передбачає, що способом захисту може бути припинення дії, яке порушує право, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки позивачі просять обмежити режим роботи закладу та заборонити використання звуковідтворювальної апаратури у нічний час, що не передбачено вказаною нормою матеріального права.

Крім того, відповідно до ст. 60 ЦПК України позивачі були зобов'язані надати докази у підтвердження того, що саме використання у закладах відповідача звуковідтворювальної апаратури є причиною порушення санітарних норм шуму у їх квартирах, проте таких належних доказів суду першої інстанції позивачами надано не було.

Суду першої інстанції надані протоколи проведення досліджень шумового навантаження та інфразвуку у нічний час тільки у квартирах позивачів ОСОБА_1 (кв.НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (кв.НОМЕР_2).

Згідно Санітарних норм допустимого шуму в приміщеннях жилих та громадських будівель та на території житлової забудови, які затверджені головним санітарним лікарем СРСР 3 серпня 1984р. № 3077-84, та діють на території України відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991р., максимальній рівень шуму у нічний час в квартирах не повинен перевищувати 45 дБ.

Згідно протоколів проведення дослідження шумового навантаження та інфразвуку від 22 липня 2016р. вбачається, що у квартирах НОМЕР_1 та НОМЕР_2 заміри проводилися о 23год. 15хв. при вимкненій звуковідтворювальній апаратурі розважальних закладів «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» та встановлений рівень шуму у квартирі НОМЕР_1 - 49,5 дБА, а у квартирі НОМЕР_2 - 45,3 дБА.

При цьому, у протоколах не зазначено джерело підвищеного рівня шуму у квартирах позивачів.

Посилання у апеляційній скарзі на ненадання оцінки протоколу досліджень шумового навантаження № 179 від 13 травня 2016р., де встановлено значне перевищення рівня шуму у нічний час у квартирі позивача ОСОБА_1, колегія суддів вважає безпідставними, так як зазначений протокол не міститься у матеріалах справах і суду він наданий позивачем не був.

З листа відокремленого підрозділу Оболонського міжрайонного відділу (філія) лабораторних досліджень Державної установи «Київський міський лабораторний центр держсанепідслужби України» від 23 травня 2016р. вбачається, що для виявлення джерела шуму, проведення заходів щодо забезпечення належних умов проживання про результати дослідження буде повідомлено Оболонську районну в м. Києві державну адміністрацію для створення тимчасової комісії із залученням всіх уповноважених органів та служб для вирішення даного питання. Однак, суду не надано висновків вказаної комісії, а також доказу на підтвердження того, що зазначений підвищений рівень шуму у квартирі позивача є наслідком діяльності розважальних закладів відповідача.

За таких обставин, відсутні підстави для висновку, що джерелом підвищеного рівня шуму у квартирах позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5, є звуковідтворювальна апаратура у закладах відповідача. При цьому, у самих протоколах джерело підвищеного рівня шуму у квартирах вказаних позивачів не визначено.

Отже, колегія суддів вважає, що позивачами не надано достатніх та належних доказів у підтвердження своїх тверджень, що підвищений рівень шуму у їх квартирах є діяльність розважальних закладів відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не була врахована судова практика Європейського суду з прав людини, на думку колегії суддів, не може бути підставою для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги, оскільки у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Морено Гомез проти Іспанії" та «Мілева та інші проти Болгарії» йшлося про бездіяльність саме органів влади, на які покладений обов'язок по здійсненню контролю за дотримання рівня шуму.

Проте, позивачі не зверталися до суду з позовом про бездіяльність органів влади стосовно розважальних закладів відповідача.

Також колегія суддів вважає, що здійснення 121 виклику патрульної міліції мешканцями будинку за період з січня по листопада 2016р. не підтверджує, що ці виклики були пов'язані саме із порушенням розважальними закладами відповідача рівня шуму у нічний час.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

двадцяти днів.

Головуючий: Судді: