АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6947/17 Справа № 214/6982/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Чайкіна О.В. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Пономарь З.М.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро

апеляційні скарги ОСОБА_2 та прокуратури Дніпропетровської області

на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - прокуратура Дніпропетровської, області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду, органів місцевого самоврядування, завданих незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - прокуратура Дніпропетровської, області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду, органів місцевого самоврядування, завданих незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю, зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на те, що у лютому 2008 року відносно неї порушено кримінальну справу за ознаками злочинів передбачених ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 366 КК України, затримано, строк затримання був продовжений та до неї застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У квітні 2008 року на підставі постанови слідчого її відсторонено від займаної посади. У подальшому кримінальна справа скерована до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу. За час судового розгляду запобіжний захід з тримання під вартою змінено на підписку про невиїзд, а потім знову на тримання під вартою. Кримінальна справа за звинуваченням позивача неодноразово слухалась в судах міста Кривого Рогу та в апеляційному суді Дніпропетровської області. Відносно неї зостановлювались обвинувальні вироки із перекваліфікацією дій, такі вироки скасовувались апеляційною інстанцією, а кримінальна справа поверталась прокуратурі для організації та проведення додаткового досудового розслідування, після завершення якого справа знову направлялась до суду з обвинувальним висновком. За результатами розгляду кримінальної справи 29 квітня 2013 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу постановив вирок, яким визнав позивача винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, призначив основне і додаткове покарання та звільнив від його відбування на підставі ст. 49 КК України. Однак, 22 серпня 2013 року Апеляційний суд Дніпропетровської області скасував вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 квітня 2013 року та закрив провадження по справі на підставі п.2 ст. 6 КПК України. Вказана ухвала оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України, та залишена без змін. Таким чином, у зв'язку з закриттям кримінальної справи, у позивача виникло право на відшкодування шкоди в порядку визначеному Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" та відповідних положень ЦК України.

Позивачка вважала, що внаслідок незаконних дій прокуратури і суду були грубо порушені її конституційні права та свободи, оскільки: її незаконно притягли до кримінальної відповідальності; незаконно тричі засудили; незаконно тримали під вартою; за місцем її проживання та роботи незаконно були проведені обшуки; її незаконно відсторонили від посади (роботи); на належне позивачу та її родини майно незаконно був накладений арешт. Отже, відповідно до вимог ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" позивач вважає, що має право на відшкодування: заробітку та інших грошових доходів, які вона втратила внаслідок незаконних дій; сум, сплачених у зв 'язку з наданням юридичної допомоги; моральної шкоди.

Також позивачка вважала, що правовідносини, які виникло між нею та Державою Україна в частині строків розгляду справи та виплати втраченого заробітку, в силу ст. 509 ЦК України є зобов'язальними, тому при вирішенні спору про стягнення матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку має бути застосована відповідальність за не виконання обов'язку передбачена статтею 625 ЦК України, тому просить окрім стягнення шкоди завданої втраченим заробітком, стягнення з держави Україна і індексу інфляції за весь час прострочення, і 3% річних від простроченої суми.

Крім того, позивачка, посилаючись на положення ст. 1174 ЦК України, вважала, що їй також завдана матеріальна шкода незаконними діями, рішеннями або бездіяльністю органів місцевого самоврядування, оскільки вона була незаконно позбавлена права та можливості працювати. Вважає, що голова Довгинцівської районної в місті ради, як посадова особа органу місцевого самоврядування незаконно відсторонив її і від посади і від роботи. Крім того, після закриття кримінальної справи, орган місцевого самоврядування не виплатив всі належні суми у зв'язку із незаконним відстороненням. Зазначає, що матеріальна шкода полягає у заборгованості з заробітної плати, яка належить їй до виплати, з урахуванням положень ст. 625 ЦК України.

В обґрунтування моральної шкоди, позивачка посилалась на те, що через незаконні дії органу досудового слідства, прокуратури та суду, після припинення повноважень на посаді заступника голови ради, її не допустили і до законної роботи на посаді керуючої справами виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради. Всі ці обставини призвели до того, що позивачка фактично опинилась за межею бідності. Через що, впродовж більш ніж 5 років постійно відчуває моральні страждання та переживання. Крім того, через відсутність коштів на життя, позивач опинилась у скрутному матеріальному становищі і вимушена була витрачати зусилля на зміну способу життя. Зазначає, що через неодноразове незаконне засудження та тривале кримінальне переслідування була позбавлена можливості працевлаштуватись на нове місце роботи. Моральні страждання внаслідок психологічного тиску з боку органів досудового слідства, прокуратури та суду розпочалися ще до затримання та порушення відносно неї кримінальної справи, оскільки до порушення кримінальної справи був проведений обшук за місцем мешкання позивача. До порушення кримінальної справи, був наклав арешт на майно, здійснено обшук у робочому кабінеті. У подальшому незаконність обшуку та накладення арешту були встановлені окремою ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2011 року. Посилається на те, що після затримання 20 лютого 2008 року опинилась у ізоляторі тимчасового тримання, де від перенесених моральних страждань та принижень, погіршився стан здоров'я, тому її перемістили до Криворізької міської лікарні № 3. Під час перебування у лікарні подовжено строк тримання під вартою у ізоляторі тимчасового тримання до 29 вересня 2008 року, а 28 лютого 2008 року постановлено рішення, яким обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою у Криворізькому слідчому ізоляторі на час досудового слідства. Психологічний тиск полягав у тому, що у слідчому ізоляторі вона знаходилася в умовах, які відрізняються від звичних умов життя. В цілому перебувала під вартою 213 діб. Весь час протягом якого вона знаходилась під вартою, піддавалась нелюдському поводженню, яке виражалось: у не наданні необхідної медичної допомоги у зв'язку із гіпертонічною хворобою та посттравматичним артрозом правого суглобу; у відсутності у камерах слідчого ізолятора умов, які б забезпечували потреби хворої людини. Умови в СІЗО принижують честі і гідність людини, адже у камері були відсутні умови для гігієни, для сну, для відпочинку, санітарні норми не дотримувались, нормальним харчуванням не забезпечували. Внаслідок тримання мене під вартою на 213 діб втратила нормальні життєві зв'язки з рідними і друзями. Посилається на те, що після звільнення з під варти довелось докласти великі зусилля для відновлення цих зв'язків. Через незаконні дії органу досудового слідства щодо вчинення психологічного тиску, шляхом оприлюднення у засобах масової інформації негативної та недостовірної інформації про неї, було завдано душевні та моральні страждання, які призвели до втрати нормальних життєвих зв'язків. В цілому, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності та тривалість кримінального переслідування призвели до таких негативних наслідків, як: до неможливості продовження активного суспільного життя; до втрати роботи; до позбавлення реалізації своїх звичок та бажань; до погіршення відносин з оточуючими людьми; до втрати здоров'я; до появи заборгованості по комунальним послугам; до втрати засобів для харчування та лікування тощо.

Посилаючись на викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила суд:

-стягнути з Держави Україна, шляхом списання з державного бюджету на її користь за заподіяну незаконними діями, рішеннями або бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури та суду, моральну шкоду в розмірі 27 185 184 грн.;

-стягнути з Держави Україна, шляхом списання з державного бюджету, на її користь за заподіяну незаконними діями, рішеннями або бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури та суду, матеріальну шкоду у сумі 987 436 грн. 83 коп.;

-стягнути з Держави Україна, шляхом списання з державного бюджету, на її користь сплачені у зв'язку з наданням юридичної допомоги, грошові кошти у розмірі 40 000 грн.;

-термін перебування під вартою, термін відбування покарання, а також час, протягом якого позивач не працювала у зв'язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), а саме з 20 лютого 2008 року по 22 серпня 2013 року, зарахувати як до загального трудового стажу, так і до стажу служби в органах самоврядування, безперервного стажу, також цей стаж врахувати, як службовцю органа місцевого самоврядування при призначенні пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, при встановленні розмірів місячних ставок (посадових окладів) залежно від тривалості роботи за спеціальністю, а також при виплаті разової винагороди або відсоткових надбавок за вислугу років, - згідно ст. 7 закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду";

-зобов'язати Довгинцівську районну в місті Кривому Розі раду зарахувати термін перебування під вартою, термін відбування покарання, а також час, протягом якого позивач не працювала у зв'язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), а саме з 20 лютого 2008 року по 22 серпня 2013 року, зарахувати як до загального трудового стажу, так і до стажу служби в органах самоврядування, безперервного стажу, також цей стаж врахувати позивачу, як службовцю органа місцевого самоврядування при призначенні пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, при встановленні розмірів місячних ставок (посадових окладів) залежно від тривалості роботи за спеціальністю, а також при виплаті разової винагороди або відсоткових надбавок за вислугу років, - згідно ст. 7 закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" та внести відповідний запис до трудової книжки;

-поновити її на роботі - на посаді керуючого справами Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті Кривому Розі ради;

-визнати запис про звільнення за № 28, зроблений у трудовій книжці, недійсним;

-стягнути з Довгинцівської районної в місті Кривому Розі ради на її користь заподіяну матеріальну шкоду у сумі 1 246 930 грн. 80 коп.;

-стягнути з Довгинцівської районної в місті Кривому Розі ради на її користь заподіяну моральну шкоду у сумі 13 592 592 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.08.2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 2 500 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 570 408,30 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - втраченого заробітку.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2, які подані її представниками ОСОБА_4 та ОСОБА_5, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнутого розміру моральної та матеріальної шкоди, в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради про зобов'язання вчинити певні дії та ухвалити в цих частинах нове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги у повному обсязі, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі прокуратура Дніпропетровської області просить рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнутого розміру моральної шкоди, зменшивши цей розмір з урахуванням положень ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" та закрити провадження у справі в частині стягнутого втраченого заробітку у розмірі 570 408,30 грн., посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 у вересні 2013 року звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом, у якому просила визнати її засудження, порушення відносно неї карної справи, взяття і тримання під вартою, проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, накладення арешту на майно, відсторонення від роботи (посади), недопущення до служби в органах місцевого самоврядування, недопущення до виконання обов'язків керуючої справами, не нарахування та невиплата їй заробітної плати та лікарняних, не поновлення її трудових прав незаконними та такими, що порушують її конституційні права; стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету за заподіяну їй незаконними діями прокуратури Довгинцівського району в м. Кривому Розі, прокуратури м. Кривого Рогу, прокуратури Дніпропетровської області, Криворізького СІЗО УДДУВП в Дніпропетровській області, виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу, Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу, Центрально-міським районним судом м. Кривого Рогу майнову шкоду - втраченого заробітку, витрат, понесених на придбання ліків, витрат на оплату юридичної допомоги; стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету за заподіяну їй незаконними діями прокуратури Довгинцівського району в м. Кривому Розі, прокуратури м. Кривого Рогу, прокуратури Дніпропетровської області, Криворізького СІЗО УДДУВП в Дніпропетровській області, виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу, Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу, Центрально-міським районним судом м. Кривого Рогу моральну шкоду; зобов'язати Державну Казначейську Службу України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на її користь вказані суми; зобов'язати виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради поновити її на колишній роботі у зв'язку з незаконним засудженням, відстороненням від посади у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та визнати запис про її звільнення, зроблений у трудовій книжці, недійсним; зобов'язати виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради термін перебування під вартою, термін відбування покарання, а також час, протягом якого вона не працювала у зв'язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), зарахувати як до загального трудового стажу, так і до стажу служби в органах самоврядування, безперервного стажу, також цей стаж врахувати їй як службовцю органу місцевого самоврядування при ;призначенні пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, при встановленні розмірів місячних ставок (посадових окладів) залежно від тривалості роботи за спеціальністю, а також при виплаті разової винагороди або відсоткових надбавок за вислугу років, згідно ст. 7 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"; зобов'язати прокуратуру Довгинцівського району в м. Кривому Розі, прокуратуру м. Кривого Рогу, прокуратуру Дніпропетровської області, у зв'язку з закриттям кримінального провадження за відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення письмово повідомити у місячний строк про своє рішення трудовий колектив виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, у якому вона працювала з 1988 року; зобов'язати прокуратуру Довгинцівського району в м. Кривому Розі, прокуратуру м. Кривого Рогу, прокуратуру Дніпропетровської області, у зв'язку з закриттям кримінального провадження за відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення відомості про її засудження, притягнення її до кримінальної відповідальності, застосування до неї як запобіжного заходу взяття під варту, були поширені в засобах масової інформації, зробити повідомлення у газеті «Домашняя газета» протягом одного місяця про рішення, що реабілітує її, відповідно до чинного законодавства України; встановити державній казначейській службі України негайне виконання рішення суду, щодо виплати їй майнової та моральної шкоди (т.1 а.с.1).

Ухвалою судді Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2014 року визначено підсудність даної цивільної справи за Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (т.1 а.с.123).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної Казначейської служби України за рахунок державного бюджету за заподіяну ОСОБА_2 незаконними діями прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу, прокуратури м. Кривого Рогу, прокуратури Дніпропетровської області, Криворізького СІЗО УДДУВП Дніпропетровської області майнову шкоду у вигляді заробітку та інших грошових доходів, які вона втратила внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, у розмірі 285 204,15 грн. Стягнуто з Державної Казначейської служби України за рахунок державного бюджету за заподіяну ОСОБА_2 незаконними діями прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу, прокуратури м. Кривого Рогу, прокуратури Дніпропетровської області, Криворізького СІЗО УДДУВП Дніпропетровської області моральну шкоду у розмірі 2 414 076,00 грн. Зобов'язано виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради термін перебування під вартою, термін відбування покарання, а також час, протягом якого ОСОБА_2 не працювала у зв'язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), зарахувати як до загального трудового стажу, так і до стажу служби в органах самоврядування; безперервного стажу, також цей стаж врахувати ОСОБА_2 як службовцю органу місцевого самоврядування при призначенні пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, при встановленні розмірів місячних ставок (посадових окладів) залежно від тривалості роботи за спеціальністю. Зобов'язано Державну службу зайнятості України надати ОСОБА_2 іншу роботу згідно з ст. 5 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". У задоволенні іншої частини вимог відмовлено (т.3 а.с.37-44).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року змінено ухвалу суду першої інстанції у частині розміру морального відшкодування, зменшено суму із 2 414 076,00 грн. до 500 000,00 грн. В іншій частині ухвалу залишено без змін (т.3 а.с.234-238).

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2015 року касаційні скарги ОСОБА_2, її представників ОСОБА_5 та ОСОБА_6, прокуратури Дніпропетровської області задоволено частково. Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.4 а.с.145-149).

Як вбачається з матеріалів справи після скасування попередніх судових рішень у цій же справі, стороною позивача викладались позовні вимоги у новій редакції (без зміни предмета та підстав позову, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог). Позов підтримано в редакції позовних вимог від 21 квітня 2016 року (т.5 а.с.62-86).

Відповідно до частини 4 статті 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Судом також встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 працювала на посаді керуючої справами та заступником голови виконкому Довгинцівської районної в місті ради (т.1, а.с.17-19, т.5, а.с.127).

У період перебування ОСОБА_2 на посаді заступника голови виконкому Довгинцівської районної у місті ради, а саме 20 лютого 2008 року прокурором Дніпропетровської області було порушено кримінальну справу № 57089007 відносно позивачки за фактом перевищення влади та службових повноважень та службового підроблення, за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 366 КК України (т.1, а.с.1-2 мат. кр.справи, т.5, а.с.141 мат. цив.справи).

У подальшому, 27 березня 2008 року за результатами розгляду матеріалів кримінальної справу № 57089007 в.о. прокурора Дніпропетровської області порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_2 за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 366 КК України. З вказаною постановою ОСОБА_2 ознайомлено 04 квітня 2008р. (т.1 мат. кр.справи, а.с.4-5).

Постановою старшого слідчого прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу ОСОБА_7 від 27 березня 2008року вказані вище кримінальні справи об'єднано в одне провадження та присвоєно порядковий номер 57089017 З вказаною постановою ОСОБА_2 під розпис не ознайомлена (т.1 мат. кр.справи, а.с.7).

Також в матеріалах кримінальної справи міститься постанова старшого слідчого прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу від 20 лютого 2008 року про об'єднання кримінальної справи, порушеної прокуратурою Довгинцівського району міста Кривого Рогу 17 січня 2008 року за № 57089007 за фактом перевищення службових повноважень посадовими особами Довгинцівської районної в місті ради за ознаками ч.3 ст. 365 КК України, з кримінальною справою, порушеною прокуратурою Дніпропетровської області відносно ОСОБА_8 за № 57089017, та присвоєно об'єднаній кримінальній справі порядковий номер 57089017 (т.1 мат. кр.справи, а.с.9).

Судом встановлено, що в межах кримінальної справи, порушеної прокуратурою Довгинцівського району міста Кривого Рогу 17 січня 2008 року за № 57089007 за фактом перевищення службових повноважень посадовими особами Довгинцівської районної в місті ради за ознаками ч. 3 ст. 365 КК України внесено подання про проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_1, де проживає ОСОБА_2, та ухвалою судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 січня 2008 року надано дозвіл на проведення такого обшуку (т.1 мат. кр.справи, а.с.54-55).

Того ж дня, а саме 23 січня 2008 року за адресою проживання ОСОБА_2 проведено обшук, для проведення якого залучено понятих - ОСОБА_9, та ОСОБА_10 - мешканців цього ж будинку (т.1 мат. кр.справи, а.с.56).

Вищевказаний обшук за місцем мешкання позивача ОСОБА_2 проведено до порушення відносно неї кримінальної справи, в межах іншої кримінальної справи, оскільки відносно ОСОБА_2 кримінальна справа порушена лише 20 лютого 2008 року.

Крім того, на підставі постанов старшого слідчого прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу від 04 лютого 2008 року в межах кримінальної справи порушеної прокуратурою Довгинцівського району міста Кривого Рогу 17 січня 2008 року за № 57089007 за фактом перевищення службових повноважень посадовими особами Довгинцівської районної в місті ради за ознаками ч.3 ст. 365 КК України проведено обшуки в приміщеннях Довгинцівської районної місті ради, у тому числі й в службовому кабінеті ОСОБА_2 (т.1 мат. кр.справи, а.с.57-60).

Вищевказаний обшук за місцем роботи позивача ОСОБА_2 проведений до порушення відносно неї кримінальної справи, в межах іншої кримінальної справи, оскільки відносно ОСОБА_2 кримінальна справа порушена лише 20 лютого 2008 року.

На підставі постанов старшого слідчого прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу від 06 лютого 2008 року, від 19 січня 2008 року, 22 січня 2008 року, 04 лютого 2008 року в межах кримінальної справи порушеної прокуратурою Довгинцівського району міста Кривого Рогу 17 січня 2008 року за № 57089007 за фактом перевищення службових повноважень посадовими особами Довгинцівської районної в місті ради за ознаками ч. 3 ст. 365 КК України проведено виїмки оригіналів документів, які знаходились в розпорядженні Довгинцівської районної місті ради (т.1 мат. кр.справи, а.с.108,109, 119,120,135,136,147,148-150).

У зв'язку з проведенням обшуку за місцем мешкання, ОСОБА_2 09 лютого 2008 року звернулась зі скаргами до прокурора Довгинцівського району, та її скарга розглянута як звернення громадян, та повідомлено про законність проведення обшуку в межах кримінальної справи, порушеної прокуратурою Довгинцівського району міста Кривого Рогу 17 січня 2008 року за № 57089007 за фактом перевищення службових повноважень посадовими особами Довгинцівської районної в місті ради за ознаками ч.3 ст. 365 КК України (т.2 мат. кр.справи, а.с.7-15).

Судом встановлено, що 20 лютого 2008 року ОСОБА_2 надано протокол ознайомлення підозрюваного з правом на захист, від підписання якого остання відмовилась, та цього ж дня складено протокол затримання підозрюваного, від підписання якого ОСОБА_2 відмовилась (т.2 мат. кр.справи, а.с.16-17).

Тобто, 20 лютого 2008 року о 19год.03хв. в приміщенні каб. № 9 прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу ОСОБА_2 була вперше затримана як така, що обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 366 КК України (т.2 мат. кр.справи, а.с.17).

Також судом встановлено, що на наступний день після затримання - 21 лютого 2008 року старшим слідчим прокуратури Довгинцівського району міста Кривого Рогу винесено постанову про призначення в кримінальній справі № 57098017 захисника для захисту інтересів підозрюваної ОСОБА_2 (т.2 мат. кр.справи, а.с.19).

21 лютого 2008 року ОСОБА_2 призначено захисника Чаплигіну Є.В., та на підставі постанов слідчого допущено до участі захисників - адвокатів Єременко Т.В. та Бойко М.В. (т.2 мат. кр.справи, а.с.20-21,23-26).

Під час допиту ОСОБА_2 у якості підозрюваної, що мав місце 21 лютого 2008 року в присутності захисника Чаплигіної Є.В., ОСОБА_2 відмовилась від надання свідчень на підставі ст. 63 Конституції України, посилаючись на погане самопочуття (т.2 мат. кр.справи, а.с.22).

Згідно довідки КЗ "Міська лікарня № 3", за результатами обстеження та проведеного лікування ОСОБА_2 в умовах лікарні 20 лютого та 21 лютого 2008 року, надано висновок про те, що ОСОБА_2 може бути утримана в ІВС за умови проведення гіпотензивної терапії та контролю артеріального тиску (т.2 мат. кр.справи, а.с.27).

Згідно ухвали Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 лютого 2008 року продовжено ОСОБА_2, підозрюваній в скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 366 КК України строк затримання на 10 діб, до 29 лютого 2008 року включно (т.5 мат. цив.справи, а.с.142-143, т.2 мат. кр.справи, а.с.30).

27 лютого 2008 року ОСОБА_2 на підставі ст. 63 Конституції України відмовилась від надання показів під час допиту у якості підозрюваної (т.2 мат. кр.справи, а.с.31).

Згідно ухвали Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 лютого 2008 року ОСОБА_2 - обвинуваченій в скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 366 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (т.5 мат. цив. справи, а.с.144-145; т.2 мат. кр.справи, а.с.32-33).

Того ж дня, а саме 28 лютого 2008 року старшим слідчим прокуратури Довгинцівського району у кримінальній справі № 57089017 винесено постанову про притягнення ОСОБА_2 у якості обвинуваченої за ч.3 ст. 365 КК України та ч.2 ст. 366 КК України, та проведено її допит в присутності захисника Єременко Т.В. (т.2 мат. кр.справи, а.с.34-37).

В той же час, судом встановлено, що до порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2, а так само як і притягнення ОСОБА_2 в якості підозрюваної, а так само і в якості обвинуваченої, 24 січня 2008 року старшим слідчим прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу винесено постанову про накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 на праві власності, з метою забезпечення можливого цивільного позову. Вказана постанова не оголошена ОСОБА_2 (т.2 мат. кр.справи, а.с.43-45).

Також вбачається, що 27 лютого 2008 року старшим слідчим прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу винесено постанову про відібрання зразків підписів та текстів у ОСОБА_2 та цього ж дня проведено відібрання таких зразків (т.2 мат. кр.справи, а.с.55,95-105).

03 квітня 2008 року на підстави постанови слідчого допущено у якості захисника обвинуваченої ОСОБА_2 адвоката Голівера П.В. (т.3 мат. кр.справи, а.с.22-24).

Як вбачається з постанови старшого слідчого прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу про відсторонення від посади обвинуваченого від 16 квітня 2008 року - ОСОБА_2 відсторонено від займаної посади заступника голови Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради на час проведення досудового слідства та судового розгляду кримінальної справи (т.5 мат. цив.справи, а.с.160, т.3 мат.кр.справи, а.с.15-16).

Цього ж дня, а саме 16 квітня 2008 року ОСОБА_2 притягнута у якості обвинуваченої у кримінальній справі № 57089017, та їй висунуто звинувачення за ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 366 КК України (т.3 мат. кр.справи, а.с.28-34).

Також 16 квітня 2008 року ОСОБА_2, за участі захисника Бойко М.В. була допитана у якості обвинуваченої (т.3 мат. кр.справи, а.с.35-37).

Судом встановлено, що листом від 19 січня 2008 року старшим слідчим прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу запитана інформація, яка характеризує ОСОБА_2 (т.3 мат. кр. справи, а.с.54).

16 квітня 2008 року ОСОБА_2 повідомлено про закінчення досудового слідства (т.3 мат. кр.справи, а.с.134).

Постановою старшого слідчого прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу від 16 квітня 2008 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_2 про закриття кримінальної справи на підставі п.2 ст. 6 КПК України (т.3 мат. кр.справи, а.с.135-138).

18 квітня 2008 року складено обвинувальний висновок у кримінальній справі № 57089017 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 366 КК України, та скеровано справу до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу (т.3 мат. кр.справи, а.с.142-176).

Копію обвинувального висновку ОСОБА_2 отримала 24 квітня 2008 року (т.3 мат. кр.справи, а.с.180).

Згідно з постанови Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 квітня 2008 року ОСОБА_2 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд, та постановлено звільнити її з-під варти в залі суду (т.3 мат. кр.справи, а.с.183).

Відповідно до постанови Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2008 року відсторонено захисника Голівера П.В. від участі у кримінальній справі ОСОБА_2, обвинуваченої в скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 366 КК України (т.3 мат. кр.справи, а.с.193; т.5 мат. цив.справи, а.с.148).

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 жовтня 2008 року відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про повернення справи на додаткове розслідування (т.4 мат. кр.справи, а.с.14).

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 жовтня 2008 року задоволено клопотання прокурора та змінено ОСОБА_2, обвинуваченій у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 366 КК України запобіжний захід з підписки про невиїзд на тримання під вартою (т.4 мат. кр.справи, а.с.15; т.5 мат. цив.справи, а.с.149).

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 жовтня 2008 року задоволено клопотання підсудної ОСОБА_2 про відвід головуючого судді (т.4 мат. кр.справи, а.с.22).

Постановами Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 листопада 2008 року, справа № 1-310/2008 відмовлено у задоволені клопотання підсудної ОСОБА_2 та її захисників про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою н6а підписку про невиїзд (т.4 мат. кр.справи, а.с.44, 46).

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2008 року, справа № 1-310/2008 відмовлено у задоволені клопотання підсудної ОСОБА_2 про допуск до участі у справі в якості захисника адвоката Бойко М.В. (т.4 мат. кр.справи, а.с.62).

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2008 року, справа № 1-310/2008 відмовлено у задоволені клопотання підсудної ОСОБА_2 про закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину (т.4 мат. кр.справи, а.с.63).

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2008 року, справа № 1-310/2008 відмовлено у задоволені клопотання підсудної ОСОБА_2 про направлення справи на додаткове розслідування (т.4 мат. кр.справи, а.с.71).

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2008 року, справа № 1-310/2008 відмовлено у задоволені клопотання підсудної ОСОБА_2 про зміну запобіжного заходу (т.4 мат. кр.справи, а.с.72).

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 грудня 2008 року, справа № 1-310/2008 задоволено клопотання підсудної ОСОБА_2 про допуск до участі у справі в якості захисників Бородуліну Г.Ю. та Козякова О.Г. (т.4 мат. кр.справи, а.с.125).

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2009 року, справа № 1-310/2008 відмовлено у задоволені клопотання захисника підсудної ОСОБА_2 про зміну запобіжного заходу (т.4 мат. кр.справи, а.с.157).

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 січня 2009 року, справа № 1-310/2008 відмовлено у задоволені клопотання захисника підсудної ОСОБА_2 про зміну запобіжного заходу (т.4 мат. кр.справи, а.с.198).

Згідно медичної довідки з медичної частини СІЗО, станом на 26 січня 2009 року ОСОБА_2Ю, перебуває на стаціонарному лікуванні в медичній частині з діагнозом: гіпертонічна хвороба 2ст., неускладнений гіпертонічний криз (т.4 мат. кр. справи, а.с.213).

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 лютого 2009 року, справа № 1-310/2008 відмовлено у задоволені клопотання захисника підсудної ОСОБА_2 про зміну запобіжного заходу (т.5 мат. кр.справи, а.с.2).

Постановою від 17 лютого 2009 року прокурора, що підтримував державне обвинувачення в суді відносно ОСОБА_2, змінено обвинувачення, пред'явлене ОСОБА_2 шляхом уточнення дат та обставин висунутого звинувачення (т.5 мат. кр. справи, а.с.11-16).

Судом також встановлено, що вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 лютого 2009 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, та призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов'язані із організаційно-розпорядчою діяльністю строком на 1 рік без сплати штрафу. У зв'язку із спливом строків притягнення до кримінальної відповідальності звільнено ОСОБА_2 від відбування покарання. По ч.2 ст. 366, ч.3 ст. 365 КК України ОСОБА_2 - виправдано. Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_2 - тримання під вартою відмінено, та звільнено з-під варти в залі суду, арешт майна скасовано (т.5 мат. цив.справи, а.с.161-166, т.5 мат. кр.справи, а.с.206).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2009року вищевказаний вирок скасовано, а справу направлено прокурору Довгинцівського району м. Кривого Рогу для організації додаткового розслідування, ОСОБА_2 обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (т.5 мат. кр.справи, а.с.234-239, т.5 мат. цив.справи, а.с.188-190).

29 червня 2009 року ОСОБА_2 повторно притягнута в якості обвинуваченої за ч.3 ст. 365 та ч.2 ст. 366 КК України (т.6 мат. кр.справи, а.с.10-13).

Після повернення справи на досудове розслідування, ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні клопотання про проведення досудового слідства на українській мові та витребуванні документів, а також винесено постанову від 29 липня 2009 року, якою відмовлено у допуску захисника - адвоката Голівера П.В. (т.6 мат. кр.справи, а.с.16, 23,25).

03 серпня 2009 року постановою слідчого прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу відмовлено у задоволені клопотання про закриття кримінальної справ (т.6 мат. кр.справи, а.с.40-41).

06 серпня 2009 року затверджено обвинувальний висновок у кримінальній справі № 57089017 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 365 КК України, ч.2 ст. 366 КК України (т.6 мат. кр.справи, а.с.64-99).

Справу скеровано до суду 07 вересня 2009 року (т.6 мат. кр.справи, а.с.101).

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 жовтня 2009 року відмовлено у задоволені клопотання захисника підсудної ОСОБА_2 про направлення справи на додаткове розслідування (т.6 мат. кр.справи, а.с.132).

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 жовтня 2009 року задоволено частково клопотання підсудної ОСОБА_2, скасовано постанову слідчого про відмову у допуску захисника Голівера П.В., в частині скасування постанови про притягнення у якості обвинуваченої та скасування постанови про відсторонення від посади - відмовлено (т.6 мат. кр.справи, а.с.133).

Також судом встановлено, що вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 жовтня 2010 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєні злочинів, передбачених частиною 1 статті 365 КК України, частиною 1 статті 366 КК України. Призначено ОСОБА_2 покарання по ст. 365 ч.1 КК України у вигляді обмеження волі строком на два роки з позбавленням права обіймати посади в органах влади з виконанням організаційно-розпорядчих обов'язків строком на два роки. Призначено ОСОБА_2 покарання по ст. 365 ч.1 КК України у вигляді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права обіймати посади в органах влади з виконанням організаційно-розпорядчих обов'язків строком на один рік. Відповідно до частини 1 ст.70 КК України остаточно призначено покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді обмеження волі строком на два роки з позбавленням права обіймати посади в органах влади з виконанням організаційно-розпорядчих обов'язків строком на два роки. Відповідно до ст. 75 КК України від відбування основного покарання ОСОБА_2 звільнено, якщо вона протягом іспитового строку в один рік не скоїть новий злочин та виконає покладені на неї судом обов'язки. Запобіжний захід ОСОБА_2 залишено попередній - підписку про невиїзд до набрання вироком законної сили, скасовано арешт на квартиру (т.7 мат. кр.справи, а.с.26-30; т.5 мат. цив.справи, а.с.167-171).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2011року апеляція прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції та апеляцію засудженої ОСОБА_2 задоволено частково, апеляцію захисника Голівера П.В., в інтересах засудженої ОСОБА_2 - задоволено. Вирок від 21 жовтня 2010 року, яким ОСОБА_2 була засуджена за ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 366 КК України - скасовано, а кримінальну справу направлено прокурору Довгинцівського району міста Кривого Рогу для проведення додаткового досудового слідства, запобіжний захід - без змін (т.7 мат. кр.справи, а.с.60-70; т.5 мат. цив.справи, а.с.191-196).

Окремою ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2011 року - про встановлення фактів грубого порушення вимог кримінально-процесуального законодавства слідчими прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_7, та ОСОБА_17, а також неналежним контролем з боку прокурора Довгинцівського району м. Кривого Рогу за виконанням Закону з боку слідчих прокуратури Довгинцівського району, доведено до відома прокурора Дніпропетровської області, для прийняття заходів відповідного реагування (т.7 мат. кр.справи, а.с.71-74, т.5 мат. цив.справи, а.с.203-204).

07 квітня 2011 року ОСОБА_2 повторно притягнута в якості обвинуваченої за ч.3 ст. 365 та ч.2 ст. 366 КК України (т.8 мат. кр.справи, а.с.24-30).

15 квітня 2011 року постановами слідчого прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу відмовлено у задоволені клопотання про скасування відсторонення від посади та про закриття кримінальної справи (т.8 мат. кр.справи, а.с.50, 52).

15 квітня 2011 року затверджено обвинувальний висновок у кримінальній справі № 57089017 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 365 КК України, ч.2 ст. 366 КК України, справу скеровано до суду (т.8 мат. кр.справи, а.с.55-93).

Постановою Довгинцівського суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2011 року при попередньому розгляді справи кримінальна справа відносно ОСОБА_2, за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 365, ч.2 ст. 366 КК України повернута прокурору Довгинцівського району м. Кривого Рогу для проведення додаткового досудового слідства (т.8 мат. кр.справи, а.с.106-107).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2011 року апеляцію прокурора, який приймав участь у розгляді справи у суді першої інстанції - задоволено. Постанову Довгинцівського суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2011 року, згідно з якою при попередньому розгляді справи, кримінальна справа відносно ОСОБА_2, за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 365, ч.2 ст. 366 КК України була повернута прокурору Довгинцівського району м. Кривого Рогу для проведення додаткового досудового слідства - скасована, направлена справа на новий попередній розгляд в той же суд, для розгляду в тому ж складі суду (т.8 мат. кр.справи, а.с.116-120; т.5 мат. цив.справи, а.с.197-199).

Також, окремою ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2011 року - доведено до відома Генерального прокурора України та прокурора Дніпропетровської області про встановлення фактів грубого порушення вимог кримінально-процесуального законодавства слідчими прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, а також неналежним контролем з боку прокурора Довгинцівського району м. Кривого Рогу за виконанням Закону з боку слідчих прокуратури Довгинцівського району, для прийняття заходів відповідного реагування (т.5 мат.цив.справи, а.с.205-206).

На підставі ст. 38 КПК в ред. 1960 року апеляційною інстанцією визначено підсудність справи за Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу (т.8 мат.кр.справи, а.с.125).

08 серпня 2012 року прокурором змінено обвинувачення на стадії судового слідства, та ОСОБА_2 пред'явлено обвинувачення за ч.2 ст. 367 КК України (т.9 мат. кр.справи, а.с.213-221).

29 березня 2013 року прокурором змінено обвинувачення на стадії судового слідства, та ОСОБА_2 пред'явлено обвинувачення за ч.1 ст. 367 КК України (т.10 мат. кр.справи, а.с.97-101.

Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 квітня 2013 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ст. 367 ч.1 КК України. ОСОБА_2 призначено покарання за ст. 367 ч.1 КК України у вигляді одного (1) року шести (6) місяців обмеження волі з позбавлення права обіймати в органах влади посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих обов'язків строком на один (1) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено засуджену від відбування основного покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням строком на один (1) рік. На підставі ст. 49 КК України засуджену ОСОБА_2 звільнено від призначеного суді покарання у зв'язку із закінченням строку давності (т.11 мат. кр.справи, а.с.205-220; т.5 мат. цив.справи, а.с.172-187).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року апеляцію прокурора, який затвердив обвинувальний висновок - залишено без задоволення. Апеляції засудженої ОСОБА_2, та її захисника Голівера П.В. - задоволено. Вирок Саксаганського суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2013 року щодо ОСОБА_2 скасовано, провадження по справі закрито на підставі п.2 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року) за відсутністю в діях складу злочину. Постанову слідчого прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу ОСОБА_7 від 16.04.2008 року про відсторонення ОСОБА_2 від займаної посади заступника голови Довгинцівської районної ради в м. Кривому Розі - скасовано. Запобіжний захід ОСОБА_2 - підписку про невиїзд - скасовано (т.12 мат. кр.справи, а.с.99-101; т.5 мат. цив.справи, а.с.200-202).

Окремою ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року - доведено до відома Генерального прокурора України та прокурора Дніпропетровської області про встановлення фактів грубого порушення вимог кримінально-процесуального законодавства працівниками прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, та про допущену по справі тяганину для прийняття заходів відповідного реагування (т.12 мат. кр.справи, а.с.102-103; т.5 мат.цив.справи, а.с.207-208).

У подальшому, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2014 року ухвалу та окрему ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року щодо ОСОБА_2 залишено без зміни, а касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, без задоволення (т.12 мат.кр.справи, а.с.168-171).

Також судом встановлено, та вбачається з матеріалів справи, що постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 серпня 2011 року скаргу ОСОБА_2 - задоволено та скасовано постанову слідчого прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_7 від 24.01.2008 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (т.5, а.с.212).

З урахуванням вищенаведених фактичних обставин, вбачається, що кримінальна справа відносно ОСОБА_2 була порушена 20 лютого 2008 року, а остаточно розгляд кримінальної справи завершився постановленням ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року про скасування вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 квітня 2013 року та закриття провадження у справі за відсутністю у її діях складу злочину. 19 червня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні скарги прокурора залишено без задоволення, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року без змін (т.1, а.с.9-11, т.3, а.с.199-202).

За матеріалами кримінальної справи та залученими до справи копіями судових рішень, прийнятих у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_2 встановлено, що позивач ще до порушення відносно неї кримінальної справи піддавалась кримінальному переслідуванню, оскільки 23 січня 2008 року проведено обшук за місцем її мешкання, а 24 січня 2008 року на особисту власність позивача - квартиру, в якій остання мешкала з членами своєї рожини, накладено арешт, який скасовано лише в серпні 2011 року. Крім того, під час досудового слідства було порушено право на захист, оскільки необґрунтовано відмовлено у допуску до участі у справі захисника - адвоката Голівера П.В., а також відмовлено у здійсненні досудового слідства на українській мові.

На вказані порушення звертав увагу суд апеляційної інстанції, яким винесено три окремі ухвали відносно допущених порушень кримінально-процесуального закону.

При цьому, окрема ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року, якою прийнято рішення довести до відома Генерального прокурора України та прокурора Дніпропетровської області про встановлені факти грубого порушення вимог кримінально-процесуального законодавства працівниками прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та про допущену у справі тяганину для прийняття заходів відповідного реагування, залишена без змін касаційною інстанцією (т.1, а.с.9-11, т.3, а.с.199-202, т.5, а.с.207-208).

Так, за змістом окремої ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року, суд апеляційної інстанції звернув увагу на грубі порушення прав ОСОБА_2 в ході досудового слідства, порушення органами досудового слідства розумних строків розслідування справи, а також на численні порушення процесуального закону з боку слідчих прокуратури, зокрема:

1) органами досудового слідства були порушені принципи розумних строків розгляду справи, унаслідок відсутності оперативності розслідування справи та чіткого виконання вимог закону;

2) кримінальна справа, порушена щодо ОСОБА_2, неодноразово направлялась на додаткове розслідування з одних і тих самих підстав, для встановлення практично однакових обставин, однак органи досудового слідства, практично не встановивши нових обставин, які б мали доказове значення, щодо складу злочину, який ставився у вину ОСОБА_2 та доведеності її винуватості знову спрямовували справу до суду не приймаючи у ній належних процесуальних рішень та проігнорував вказівки суду апеляційної інстанції;

3) порушення права на захист ОСОБА_2, оскільки слідчим прокуратури було безпідставно та протизаконно прийнято постанову про недопуск захисника Голівера П.В. до участі у справі у той час як цей захисник постановою суду вже був допущений до участі у якості захисника ОСОБА_2;

4) порушення прав ОСОБА_2 на проведення досудового слідства українською мовою, та безпідставної відмови в задоволенні відповідного клопотання;

5) порушення вимог ст. 177 КПК в ред. 1960 року, оскільки обшук за місцем мешкання ОСОБА_2 проведено до порушення кримінальної справи, та в ході цього обшуку були вилучені особисті речі ОСОБА_2, які не мали відношення до справи, не були повернуті ОСОБА_2 та не визнані речовими доказами;

6) накладення на майно ОСОБА_2 до порушення кримінальної справи арешту;

7) не вжиття заходів за окремими ухвалами апеляційного суду в цій же справі.

Судом також встановлено, що за час досудового та судового слідства у справі за обвинуваченням Позивача, остання утримувалась під вартою 213 діб, що вбачається з прийнятих процесуальних рішень щодо затримання, продовження строку затримання, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, змін запобіжного заходу.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на період з 20 лютого 2008 року (затримання позивача) по 22 серпня 2013 року (до ухвалення виправдувального вироку) була позбавлена заробітку у зв'язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та засудженням.

Також судом встановлено, що в цілому, ОСОБА_2 піддавалась обмеженням з підстав кримінального переслідування з 23 січня 2008 року (дата проведення обшуку за місцем мешкання) до 22 серпня 2013 року - до її виправдання судом апеляційної інстанції, тобто впродовж 5 (п'яти років) та 6 (шести) місяців.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 було декілька раз засуджено з подальшим скасуванням вироку суду першої інстанції, позивачу неодноразово пред'являлося обвинувачення, обвинувачення неодноразово змінювалось, позивач утримувалось під вартою, а в подальшому перебувала під обмеженнями у зв'язку з дією запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, в помешканні позивача незаконно проводився обшук, ОСОБА_2 було відсторонено від роботи (посади) на тривалий період (5 років, 6 місяців), на майно позивача накладався арешт.

Крім того, ОСОБА_2 20 лютого 2012 року звернулась із скаргою до Європейського суду з прав людини, та частина її скарги (щодо тривалості кримінального провадження відносно неї) визнана прийнятною (т.2 а.с.57-64, т.6, а.с.65,66).

За таких обставин, в силу діючого законодавства, а саме: ст.ст. 1, 2, 3, 4, 12, 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог позивачки, стягнувши на її користь моральну шкоду в розмірі 2 500 000,00 грн. та 570 408,30 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - втраченого заробітку.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.5 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода.

У випадках, зазначених у ч.1 цієї статті, завдання шкоди відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний характер.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно п.2 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 1167 ЦК моральна шкода відшкодовується незалежно від органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно із пп. 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, оскільки відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верхового суду України № 6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Крім того, в абз.2 п.14 Постанови судам роз'яснено про те, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Таким чином, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен встановити розмір шкоди згідно з вимогами ч.3 ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", а якщо є підстави для стягнення шкоди у більшому розмірі, повинен обґрунтувати такий розмір шкоди, але з обов'язковим виконанням наведеної норми права.

З урахуванням викладеного, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Так, відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня - 3 200 грн.

Судом першої інстанції враховано, що період перебування ОСОБА_2 під слідством з 20 лютого 2008 року по 22 серпня 2013 року, тобто 66 (шістдесят) місяців, то розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим за 211 200,00 грн. (3 200 грн. х 66 місяців), враховуючи розмір мінімальної заробітної плати у 2017 році, що діє на момент постановлення рішення суду.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 було дійсно незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності та піддано незаконному триманню під вартою, обмеженню її конституційних прав, вилученню майна, накладенню на нього арешту, відстороненню від посади, тощо. Крім того, судами констатовано допущення грубих порушень вимог кримінально-процесуального закону під час проведення слідчих дій по відношенню до ОСОБА_2 в частині права на захист, а також здійснення у неї обшуку та накладення арешту на її майно ще до порушення кримінальної справи.

Судом обґрунтовано встановлено наявність того, що вказаними діями було спричинено страждання та переживання ОСОБА_2, які завдали їй моральних страждань, спричинили погіршення відносин з оточуючими, змусили до вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, тощо.

Крім того, судом враховано, що відомості про притягнення ОСОБА_2 були опубліковані в засобах масової інформації, порушені серед населення міста Кривого Рогу, що також потребувало вжиття заходів щодо їх спростування (Т. 6 мат. кр.справи, а.с. 209-227).

Вказані обставини були підтверджені також показами свідків: ОСОБА_3, ОСОБА_18, ОСОБА_19, допитаних за клопотанням сторони позивача.

Крім того, матеріали справи містять докази погіршення і стану здоров'я ОСОБА_2 за час кримінального переслідування: епікриз № 122 від 11.02.2008 р., листки непрацездатності АБД № 153385 від 24.01.2008 р. за період 24.01.2008 р., АБД № 120663 від 28.01.2008 р. за період з 25.01.2008 р. по 11.02.2008 р„ АБД № 186552 від 12.02.2008 р. за період з 12.02.2008 р. по 15.02.2008 р.; АБД № 863476 від 25.04.2008 р. за період з 24.04.2008 р. по 23.05.02008 р., АБД № 889069 від 26.05.2008 р., АБД № 889415 від 17.06.2008 р. за період з 17.06.2008 р. по 04.07.2008 р.; АБД № 891158 від 01.08.2008 р. за період з 01.08.2008 р. по 29.08.2008 р., АБД № 891844 від 30.08.2008 р., а також довідки СІЗО та медичних установ, які залучені до матеріалів справи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено обов'язок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зміст права на справедливий суд, в силу п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, полягає у праві кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналізуючи вищезазначені обставини в даній справі та застосовуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що позивач ОСОБА_2 понад п'ять років була відсторонена від посади з підстав кримінального переслідування, та не мала ефективної юридичної можливості захисту відновлення своїх прав, оскільки постанова слідчого про відсторонення від посади була скасовано 22 серпня 2013 року при постановленні судового рішення про її виправдання, до цього ж часу кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_2 неодноразово поверталась на досудове розслідування, а ОСОБА_2 була позбавлена можливості працювати, враховуючи ту обставини, що у подальшому її звільнення обумовлено закінченням повноважень та формуванням нового складу ради, в яку її було обрано.

Враховуючи фактичні обставини справи, тривалість перебування позивача під слідством і судом, глибину її переживань у зв'язку з безпідставним притягненням до кримінальної відповідальності, відсторонення позивача від займаної посади, накладення арешту на її майно, перебування протягом 213 днів в умовах тримання під варту, та обмеження протягом п'яти років у зв'язку з дією підписки про невиїзд, незаконність проведення обшуку та необґрунтоване накладання арешту майна, порушення права на захист, вимушені зміни у житті у зв'язку з цим, з урахуванням вимог розумності і справедливості, встановлення спеціальним законом мінімальних розмірів відшкодування шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано та справедливо дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 2 500 000,00 грн., які підлягають стягненню саме з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача у відшкодування моральної шкоди.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині часткового задоволення вимог про стягнення матеріальної шкоди колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Як зазначалось вище, відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону розмір сум, які передбачені п.1 ст. З Закону (втрачений заробіток) і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. Відшкодування такої шкоди здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно вимог ст.12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», визначення розміру та порядку відшкодування заподіяної шкоди повинно було здійснюватися Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу, ОСОБА_2 первинно зверталась з позовом у первинній редакції (т.1, а.с.1-8). Однак, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області (т. 1,а.с.23) було визначено підсудність справи Дзержинському районному суду м.Кривого Рогу, а тому відсутні порушення підсудності розгляду даної справи.

Крім того, оскільки позивач заявляла кілька вимог, пов'язаних між собою, які підлягають розгляду в порядку позовного провадження, суд вірно встановив, що позивачем додержано вимоги ст.12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» щодо звернення з заявою про відшкодування спричиненої шкоди до належного органу та у встановленому ст. 12 вказаного Закону України порядку.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування заробітку та інших грошових доходів, які ОСОБА_2 втратила внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності та відсторонення від посади, суд першої інстанції виходив з наступного:

Судом встановлено, що розмір середньої заробітної плати ОСОБА_2, складає 8642 грн. 55коп.(т.2,а.с.210-211).

Як вбачається з матеріалів справи, період незаконного притягнення становить з 20 лютого 2008 року (затримання як підозрюваної у вчиненні злочину та порушення кримінальної справи) по 22 серпня 2013 року (ухвалення виправдувального вироку).

Суд враховував, що запис № 23 від 12 листопада 2010 року про звільнення у зв'язку із закінченням строку повноважень за п. 2 ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визнавався недійсним та згідно записів трудової книжки позивача звільнено 29 березня 2012 року (Т. 1. а. с. 17-19).

Разом із тим, ОСОБА_2 була позбавлена заробітку у зв'язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та засудженням до ухвалення виправдувального вироку, тобто до 22 серпня 2013 року. Тобто, період за який повинен розраховуватись втрачений заробіток - з 20 лютого 2008 року по 22 серпня 2013 року, що становить 66 місяців: 66 місяців * 8642 грн. 55 коп. (середньомісячний заробіток) = 570 408 грн. 30 коп.

Колегія суддів погоджується з таким розрахунком, який ґрунтується на належних доказах та на підставі закону. А тому, висновки суду першої інстанції, що в рахунок відшкодування шкоди, завданої втраченим заробітком, на користь ОСОБА_2 слід стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України 570 408,30грн. (п"ятсот сімдесят тисяч чотириста вісім грн., тридцять коп.) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - втраченого заробітку - підлягають залишенню без змін, а доводи апеляційних скарг - відхиленню.

Також, доводи апеляційної скарги позивача щодо не застосування положень ст. 625 ЦК України та стягнення втраченого заробітку з урахуванням 3% річних та інфляційних збитків не підлягають задоволенню, оскільки між сторонами у справі відсутні зобов'язальні правовідносини. Законом України "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" не передбачена можливість стягнення з держави індексу інфляції за весь час прострочення і 3% річних від суми втраченого заробітку за відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями, рішеннями або бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду, органів місцевого самоврядування.

Обґрунтованими на думку колегії є висновки суду першої інстанції що при зверненні позивача у вересні 2013 року до суду з заявою про відшкодування шкоди завданої втраченим заробітком, ні суд, ні Держава вцілому не виступають боржниками, а позивач кредитором. Суд не вчиняє на користь позивача певну дію: передачи майна, виконання роботи, надання послуги чи сплатити грошей.

При зверненні громадянина до суду, суд не виконує грошове зобов'язання, а вирішує спір між позивачем та відповідачем, тому посилання на положення ст. 509 та 625 ЦК України в даному випадку не можуть бути застосовані.

Щодо доводів апеляційних скарг позивача щодо відмови в частині вимог до Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради про стягнення моральної та матеріальної шкоди колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки дійсно згідно вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», моральну шкоду можуть відшкодовувати власне виключно органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, якими виконком Довгинцівської районної ради не є.

Зазначена правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України № 6-440цс16 від 25 травня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Крім того, за висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішенні від 03 жовтня 2001 року №12-рп/2001 (справа про відшкодування шкоди державою), структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відсторонення від посади ОСОБА_2, мало місце на підставі постанови слідчого, тому, в даному випадку шкода відшкодовується в порядку ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а не на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Також, обґрунтованими на думку колегії є висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог до Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради про зобов"язання вчинити певні дії - зарахування терміну перебування під вартою, відсторонення від посади до загального стажу та стажу роботи в органах місцевого самоврядування (пункти 4 та 5 прохальної частини позову Т.5. а.с. 86) з підстав передчасності та такими що не підлягають задоволенню, оскільки заявлені до неналежного відповідача, та те що з цього питання спір відсутній. Місцевим судом обґрунтовано встановлено відсутність на даний час спору про право, оскільки будь-яких доказів того, що будь-ким з відповідачів вказані вимоги закону не виконано, позивачами суду не надано. Крім того, судом роз»яснено, що у разі виникнення спору щодо підтвердження трудового стажу при призначенні пенсії на пільгових умовах, такий спір має вирішуватись в межах адміністративної юрисдикції за позовом до відповідного управління пенсійного фонду.

Щодо вирішення питання про поновлення на роботі та скасування запису про звільнення, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні цієї частини позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно з ст. 6 Закону громадянину, звільненому з роботи (посади) у зв'язку з незаконним засудженням, або відстороненому від посади у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, надається колишня робота (посада), а при неможливості цього (ліквідація підприємства, установи, організації, скорочення посади, втрата довіри до працівника, який безпосередньо обслуговував грошові або товарні цінності, внаслідок вчинення ним винних дій, скоєння працівником, який виконував виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи, а також наявність інших, передбачених законом підстав, що перешкоджають поновленню на роботі (посаді), - йому має бути надано державною службою зайнятості іншу підходящу роботу. Робота (посада) надається громадянинові не пізніше місячного терміну з дня звернення, якщо воно надійшло протягом трьох місяців з моменту набрання законної сили виправдувальним вироком або винесення постанови (ухвали) про закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеності участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Таким чином, судом вказане питання розглянуто виключно з точки зору наявності чи відсутності підстав для поновлення ОСОБА_2 на посаді керуючої справами виконавчого комітету Довгинцівської районної ради (пункт 6 позовних вимог Т.5, а.с. 86).

Відповідно до положень ст. 3 Закону України "Про службу в органах самоврядування" посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

З матеріалів справи та пояснень учасників процесу вбачається, що вказане питання було неодноразовим предметом розгляду іншими судами в межах адміністративного судочинства, за якими виносилися рішення як судів першої інстанції, так і судів апеляційної та касаційної інстанцій (т.1, а.с. 106-108, 158). Суди дійшли висновків, що ОСОБА_2 не може бути поновлена на виборчій посаді (якою є посади як заступника голови виконавчого комітету районної ради, так і керуючої справами) після завершення строку повноважень відповідної ради.

Крім того, поновлення ОСОБА_2 на посаді керуючої справами виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради було предметом розгляду адміністративними судами, за результатами якого ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 жовтня 2013 року залишено без змін постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2012 року про відмову у позові із наведених вище підстав (Т. 1, 76-83).

Враховуючи те, що посада, яку позивач обіймала до незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, є виборною, повноваження виконавчого комітету ради, до складу якого обиралася ОСОБА_2. припинилися у зв»язку із формуванням нового складу, підстав для поновленні позивача на цій посаді не вбачається.

З аналогічних міркувань відсутні й правові підстави для визнання запису про звільнення недійсним.

Такі висновки викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2015 року, якою справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 4, а.с. 145-149), а відповідно до частини 4 статті 338 Цивільного процесуального кодексу України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Доводи прокуратури Дніпропетровської області в апеляційній скарзі про те, що визначаючи розмір моральної шкоди суд не обґрунтував стягнуту суму належними та допустимим доказами, є безпідставними, оскільки на думку колегії суддів, рішення суду щодо визначеного розміру моральної шкоди на користь позивачки відповідає вимогам чинного законодавства, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування рішення в цій частині відсутні.

Доводи прокуратури Дніпропетровської області в апеляційній скарзі про те, що питання визначення розміру матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_2 віднесено до компетенції Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, судова колегія не приймає до уваги, оскільки рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області було визначено підсудність справи саме Дзержинському районному суду м. Кривого Рогу (т.1, а.с.123).

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки їх судом апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційних скаргах інші доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення місцевого суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги відхиленню.

Керуючись ст.ст. 209,303,307,308,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та прокуратури Дніпропетровської області- відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2017 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

З.М. Пономарь