Справа № 359/7745/16-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/1793/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 11.05.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

11 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом та обґрунтовувала його тим, що вона здійснює підприємницьку діяльність, повязану з роздрібним продажем продуктів повсякденного попиту в с. Перегуди, Бориспільського району, та у травні 2014 року прийняла відповідачку ОСОБА_2 на роботу на посаду продавця.

Вказує, що відповідачка взяла з каси в борг грошові кошти в розмірі 14 700 грн., які вона зобовязувалась повернути, про що власноручно склала розписку. Однак протягом тривалого періоду часу вона ухиляється від добровільного виконання цього обовязку, тому, з урахуванням зменшення позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 12 500 грн. та судові витрати.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2017 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 12 500 грн. та 551, 20 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка несе повну матеріальну відповідальність за нестачу матеріальних цінностей, яка була виявлена у результаті проведення ревізії у магазині позивачки, через що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 здійснює підприємницьку діяльність, повязану з роздрібним продажем продуктів повсякденного попиту в с. Перегуди Бориспільського району. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії В01 №016481 від 17 грудня 1998 року (а.с.11) та копією дозволу на торгівельну діяльність продуктами повсякденного попиту від 1 лютого 2013 року (а.с.12).

14 травня 2014 року позивачка прийняла ОСОБА_2 на роботу на посаду продавця в магазин в с. Перегуди Бориспільського району. Ця обставина підтверджується копією наказу №1 від 14 травня 2014 року (а.с.13).

Крім того, ОСОБА_3 уклала з відповідачем договір про повну матеріальну відповідальність працівника (а.с.15-16), за яким у випадку виявлення нестачі ОСОБА_2 зобовязалась відшкодувати позивачу вартість відсутніх матеріальних цінностей (товарів або грошових коштів).

З копії акту ревізії від 28 серпня 2014 року (а.с.6) вбачається, що в результаті проведення ревізії у відповідача була виявлена нестача товару вартістю 12558 гривень 35 копійок.

28 серпня 2014 року ОСОБА_2 склала розписку (а. с. 5), в якій вона визнала те, що взяла з каси в борг грошові кошти в розмірі 12500 гривень, та зобовязалась повернути їх в цьому ж розмірі до 28 вересня 2014 року.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 посилалася на порушення відповідачкою договірних зобовязань за борговою розпискою з підстав, передбачених ст. 1046 ЦК України (а. с. 1-3).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що між сторонами склалися правовідносини з договору позики за борговою розпискою, на що і посилалася ОСОБА_3 у своїй позовній заяві, чого місцевий суд не врахував, а тому дійшов до помилкового висновку про необхідність стягнення з відповідачки коштів як відповідальності за порушення нею норм трудового законодавства, належним чином не дослідивши предмету та підстави позову.

Разом з тим, доводи ОСОБА_2 про те, що вона склала розписку під тиском з боку позивачки, колегія суддів вважає формальними та такими, що не підтверджені жодними належними і допустимими доказами, а тому не спростовують доводів позивачки щодо наявності за відповідачкою боргу за розпискою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову з інших правових підстав, а саме з підстав, передбачених ст.1049 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 12 500 (дванадцять тисяч пятсот) грн. 00 коп. та 551 грн. 20 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: