АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6943/17 Головуючий 1 інст. Сорока О.П.
Справа № 646/5261/16-ц Доповідач Бурлака І.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» грудня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцина В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду із зазначеним та у подальшому уточненим позовом до ОСОБА_1.

В обґрунтування свого позову посилались на те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є братом та сестрою, 12 серпня 2014 року укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_4, зареєстрований у реєстрі за № 1226. На підставі цього договору вказана квартира належить ОСОБА_3 на праві приватної власності. Вона здійснила державну реєстрацію прав на нерухоме майно, проте не вселяється до вказаної квартири у звязку з перешкодами, які чинить відповідач. У вказаній квартирі мешкає ОСОБА_2 як член сімї власника за згодою своєї сестри ОСОБА_3, а також його колишня дружина ОСОБА_1 За період з лютого 2015 року по лютий 2017 року ОСОБА_2 сплатив за надані комунальні послуги з водопостачання та водовідведення, опалення, енергопостачання місць загального користування будинку та прибудинкової території 12684,26 грн.

Відповідач не сплачує за комунальні послуги, незважаючи на те, що також є їх споживачем, і між нею та ОСОБА_2 була досягнута домовленість щодо сплати комунальних платежів у рівних частках.

Просили стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості у розмірі 1/2 частини їх з ОСОБА_3 спільних витрат на оплату комунальних послуг у розмірі 6342,13 грн. та судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 березня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6342,13 грн. та судовий збір у розмірі 551,20 грн., у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

При цьому посилалася на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, зокрема, тому факту, що вона також сплачує за комунальні послуги, проте вони є неякісними; що останнє судове засідання було проведено без її участі, без участі її представників, хоча про поважні причини неявки повідомлялось до суду за допомогою електронної пошти; що суддя ставився до неї упереджено; що між нею та комунальними службами не укладались договори про надання послуг, а вона вимагала надати їх для узгодження та розяснення нарахувань; що Комунальне підприємство «Харківводоканал» займається агресивною практикою, забороненою законом; що вони з ОСОБА_2 завжди разом брали участь у судових засіданнях та подавали докази у справах за позовами комунальних служб до них.

До судового засідання, яке відбувалося 19 грудня 2017 року ОСОБА_1 не зявилася, повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи, надала заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що вона знаходиться на стаціонарному лікуванні. Зазначену заяву залишено без задоволення, оскільки причини неявки ОСОБА_1, викладені в ній, визнано неповажними, виходячи з вимог частини 2 статті 372 ЦПК України та того, що доказів того, що саме в період розгляду справи ОСОБА_1 знаходилася або буде знаходитися на стаціонарному лікуванні вона не надала.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. При цьому судова колегія виходить з наступного.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 12 серпня 2014 року квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сімї та прописку, виданої дільницею №59 КП «Жилкомсервіс» від 06 квітня 2016 року у вказаній квартирі зареєстровані та мешкають ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Власник спірної квартири ОСОБА_3 в ній не зареєстрована та не проживає.

Із квитанцій, які містяться на аркушах справи №№ 18 25, 49 - 51, 126 - 132 вбачається, що за період з лютого 2015 року по лютий 2017 року ОСОБА_2 сплатив за комунальні послуги з енергопостачання, експлуатаційних витрат (квартплата), опалення, водопостачання та водовідведення 12684,26 грн.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2, ОСОБА_3 пояснили, що між ними існує усна домовленість, відповідно до якої ОСОБА_2 сплачує за надані комунальні послуги за себе та за неї. ОСОБА_1 не сплачує за комунальні послуги, не дивлячись на те, що між нею та ОСОБА_2 існує домовленість про сплату за надані комунальні послуги порівну. Для того, щоб не було боргу ОСОБА_2 сплачує за комунальні послуги і за ОСОБА_1, однак, вона добровільно не бажає повертати йому сплачену за неї суму.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 3,4 статті 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника будинку (квартири) зобовязані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сімї власника зобовязані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сімї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно статті 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняє мешканців квартири від обовязку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог статті 162 ЖК України, наймач (власник) зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 540 ЦК України, якщо у зобовязанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обовязок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Згідно статті 541 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання.

Відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обовязок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 праву споживача на одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Оскільки ОСОБА_1 не приймає участі у сплаті за надані комунальні послуги, а ОСОБА_2 сплатив за комунальні послуги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно стягнув ці кошти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з надання комунальних послуг половину сплачених грошових коштів в розмірі 6342,13 грн. та судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення, судова колегія вважає, що суд першої інстанції з додержанням вимог статей 227-229 ЦПК України, встановивши обставини справи повно, надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення половини сплачених грошових коштів за надані комунальні послуги з ОСОБА_1

Доводи ОСОБА_1 шодо того, що вона також сплачує за комунальні послуги, проте вони є неякісними; що останнє судове засідання було проведено без її участі, без участі її представників, хоча про поважні причини неявки повідомлялось до суду за допомогою електронної пошти; що суддя ставився до неї упереджено; що між нею та комунальними службами не укладались договори про надання послуг, а вона вимагала надати їх для узгодження та розяснення нарахувань; що Комунальне підприємство «Харківводоканал» займається агресивною практикою, забороненою законом; що вони з ОСОБА_2 завжди разом брали участь у судових засіданнях та подавали докази у справах за позовами комунальних служб до них є безпідставними, крім посилань ОСОБА_1 доказами не підтверджується, тому висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1.ч.1.ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, судова колегія

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії

Повний текст постанови складено 21 грудня 2017 року.