Справа № 589/318/17
Провадження № 2/589/462/17
Шосткинський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Курбанової А.Р.
при секретарі Нагорній Н.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку "УКРГАЗБАНК" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розгляд справи проводити за його відсутності. 06.10.2017р. до суду надійшла заява позивача про те, що він не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, із заявою про розгляд справи у їх відсутності до суду не зверталися, заперечень не надали.
З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 09 жовтня 2017 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч.1 ст. 224 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави „Позика", якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Умовами Кредитного договору, зокрема, п. 3.3.1, передбачено, що відповідач зобов'язаний здійснювати повернення кредиту, сплату процентів його використання та всіх комісійних платежів у передбачені договором строки.
Згідно з п. 3.3.4 Кредитного договору Позичальник зобов'язався щомісячно не пізніше 10 числа наступного місяця сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки, встановленої п. 1.1 цього договору. Разом з тим, у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом Позичальником прийнято на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки, встановленої п.3.1.9 цього договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом.
В свою чергу, відповідно до п.3.1.9 Кредитного договору у разі ненадходження платежів від Позичальника у встановлені цим договором строки, суми непогашених у строк платежів Банк зобов'язався перераховувати на рахунки простроченої заборгованості, а згідно з п.3.1.10 Кредитного договору на залишок простроченої заборгованості за кредитом - проценти нараховувати, виходячи із процентної ставки зазначеної у п.1.1, збільшеної на 1 (один) процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.
Також судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між позивачем, Позичальником та відповідачем ОСОБА_2 (Поручитель) був укладений договір поруки № 213-ПФО від 24.09.2007 р. (далі - Договір поруки), відповідно до якого останній зобов'язувався нести солідарну відповідальність з Позичальником за порушення виконання зобов'язання за Кредитним договором (п. 1.2. Договору поруки).
При цьому, предметом судового розгляду в межах вказаної цивільної справи були вимоги Банку про дострокове повернення кредиту і суд, задовольняючи вимоги Банку повністю, дійшов висновку, що строк повернення кредиту є таким, що настав.
Як вбачається зі цих рішень, ухвалені судові рішення стосуються стягнення заборгованості, що виникла до 16.06.2015р. включно. Дані судові рішення залишаються невиконаними, а тому зобов'язання Позичальника, що випливають з умов Кредитного договору, а так само, правовідносини, що випливають з даного договору не припинились.
У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Як було зазначено вище, належне виконання Позичальником зобов'язань за цим кредитним договором забезпечується, зокрема, порукою ОСОБА_2 Так, згідно з п. 1.3. Договору поруки Поручитель відповідає за повернення заборгованості за Кредитним договором в тому ж об'ємі, що і Позичальник: за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафу, пені), за невиконання або неналежне виконання зобов'язань в повному об'ємі.
Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Приписами ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. При цьому, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Частина 1 ст. 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 2 ст. 11 ЦПК України визначає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідачі в даній справі не скористалися своїми правами щодо подання заперечень на позовну заяву, доказів на їх підтвердження, в судове засідання не з'явилися без поважних причин.
При цьому, слід зазначити, що згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).
Згідно зі статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.
Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.
Статтею 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі - НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.
Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення.
Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).
Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет.
Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.
Наведені висновки суду узгоджуються із правовою позицією ВСУ у справі за № 6-1680цс15 від 10 лютого 2016р.
Як вбачається зі змісту Кредитного договору Позивачем ще 19.11.2001 була отримана банківська ліцензія №123 на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 ч.2 статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностям. Даних щодо відсутністі у Банку ліцензії на використання іноземної валюти на території України на час розгляду справи не має.
Враховуючи, що судом задовольняються позовні вимоги, на користь позивача з відповідачів підлягають стягненню судові витрати із сплати судового збору за подання позовної заяви.
Керуючись ст. ст.. 509, 525, 526, 530, 553, 554, 610, 625, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 5, 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК "УКРГАЗБАНК" судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 3 131 (три тисячі сто тридцять одну) грн. 58 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК "УКРГАЗБАНК" судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 3 131 (три тисячі сто тридцять одну) грн. 58 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами до апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області А.Р.Курбанова