Ухвала іменем україни
11 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 січня 2017 року; за касаційною скаргою ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4, на додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просило звернути стягнення на підставі договору застави від 22 лютого 2008 року № PCL-001/033/2008 на заставлене майно: автомобіль «Mitsubishi Pajero SP», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_4, на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Кошти, отримані від реалізації заставленого майна, направити на погашення заборгованості в сумі 2 972 741 грн 12 коп. перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором від 22 лютого 2008 року № CL-001/033/2008.

Свої вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» мотивувало тим, що згідно з договором від 22 лютого 2008 року № СL-001/033/2008, ЗАТ «ОТП Банк» надало ОСОБА_4 кредит в сумі 18 тис. доларів США строком до 22 лютого 2013 року для придбання автомобіля «Mitsubishi Pajero SP», зі щомісячною сплатою платежів. Також договором передбачені штрафні санкції у вигляді пені.

Згідно з договором від 22 лютого 2008 року № РСL-001/033/2008 на виконання договірних зобов'язань, ОСОБА_4 передав банку в заставу автомобіль «Mitsubishi Pajero SP», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно з договором відступлення права вимоги від 20 липня 2011 року, договором комісії від 20 липня 2011 року, договором купівлі-продажу від 20 липня 2011 року, банк переуступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за договором.

Умови договору відповідач належним чином не виконує, тому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 30 січня 2017 року, позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на автомобіль «Mitsubishi Pajero SP», реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Кошти, отримані від реалізації заставленого майна, направлено на погашення заборгованості в сумі 13 229,83 доларів США, що станом на 15 листопада 2011 року становить 105 604 грн 47 коп.

У решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 3 419 грн 91 коп. витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2017 року додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року змінено. Зменшено розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», з 3 419 грн 91 коп. до 243 грн 60 коп.

У поданих касаційних скаргах ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4, просить рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 січня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції; додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про розподіл судових витрат. При цьому заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга на рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 січня 2017 року підлягає задоволенню, а на додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2017 року - частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За умовами договору від 22 лютого 2008 року № СL-001/033/2008 ЗАТ «ОТП Банк» надало ОСОБА_4 кредит в сумі 18 тис. доларів США строком по 22 березня 2013 року для придбання автомобіля «Mitsubishi Pajero SP».

Згідно з договором від 22 лютого 2008 року № РСL-001/033/2008 автомобіль «Mitsubishi Pajero SP», реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4 передав банку в заставу.

Згідно з договором відступлення права вимоги від 20 липня 2011 року, договором комісії від 20 липня 2011 року, договором купівлі-продажу від 20 липня 2011 року, банк переуступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за договором.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 травня 2012 року в справі № 2607/4412/12 (а. с. 157-158), з відповідача на виконання умов кредитного договору від 22 лютого 2008 року № СL-001/033/2008 стягнуто 13 229,83 доларів США, що станом на 15 листопада 2011 року становило 105 604 грн 47 коп.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 526, ч. 1 ст. 589, ч. 1 ст. 590, ч. 1 ст. 591, ч. 1 ст. 1054 ЦК України та виходив із того, що докази, які свідчать про належне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, в матеріалах справи відсутні, підстав для звернення стягнення на предмет застави на забезпечення стягнення коштів в сумі 2 972 741 грн 12 коп. немає, за відсутністю рішення компетентного органу, яким визначено таку суму боргу, дійшов висновку про наявність підстав для звернення стягнення на заставлене майно шляхом проведення прилюдних торгів, спрямувавши кошти, отримані від реалізації, на погашення заборгованості в сумі 13 229 доларів США.

Апеляційний суд, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, зазначив про безпідставність доводів апеляційної скарги щодо пропуску позовної давності, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. При цьому апеляційний суд виходив із того, що рішення суду, яким стягнуто заборгованість, набрало законної сили після розгляду в суді апеляційної інстанції 12 грудня 2012 року, а позивач звернувся з даним позовом 02 квітня 2015 року.

З такими висновками судів не можна погодитись з огляду на таке.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

ОСОБА_4 подав заяву про застосування позовної давності (а. с. 149 т. 1).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності може бути пов'язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Відповідно до положень ст. ст. 589, 590 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

У договорі застави сторони узгодили (ст. 6), що заставодержатель має право задовольнити із вартості предмета застави всі фактичні вимоги негайно після, зокрема, несплати заставодавцем будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі («заставний випадок»). Настання заставного випадку посвідчується письмовим повідомленням.

Умовами укладеного кредитного договору передбачено дату остаточного повернення кредиту - 22 лютого 2015 року.

Разом із тим сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині (п. 1.9).

При цьому сторони передбачили, що зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути виконане позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання відповідної вимоги (п. 6.4).

Судами встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 травня 2012 року з ОСОБА_4 за кредитним договором від 22 лютого 2008 року № CL-001/033/2008 стягнуто заборгованість у сумі 13 229,83 доларів США.

Відповідно до положень ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування у спірних правовідносинах позовної давності, суди вказаної норми закону в повному обсязі не врахували, не звернули уваги на те, що позовна давність переривається не набранням чинності рішенням у справі, а поданням відповідного позову.

Статтею 2 Закону України «Про заставу»визначаються основні положення про заставу. Відносини застави, не передбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства України.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження(ст. 24).

Докази виконання позивачем наведених вимог закону в матераілах справи відсутні, що також залишилось поза увагою судів.

На порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України суди обставин, що мають значення для правильного вирішення справи (в тому числі щодо строку виконання зобов'язання та відповідно моменту виникнення у позивача права на позов, часу звернення із позовом про стягнення заборгованості) не встановили, із термінами перебігу позовної давності не визначилися, виконання позивачем вимог ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не перевірили.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення, в тому числі додаткові щодо розподілу судових витрат, не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 січня 2017 року задовольнити.

Касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4, на додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2017 року задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 січня 2017 року, додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

С.О.Карпенко

Г.І.Мостова