АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа 622/773/16-ц Головуючий 1 інстанції Чернова О.В.
Провадження № 22ц/790/5504/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 01 серпня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа державний нотаріус Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області про визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа державний нотаріус Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 23 травня 2008 року між нею та відповідачем був укладений спірний договір, як вона вважала про довічне утримання. Укладаючи зазначений договір, відповідач запевняв її у наданні матеріальної допомоги та догляду за нею довічно. Грошей за будинок №3 по вул. Річна в с.Макарове Золочівського району Харківської області, вона від ОСОБА_1 не отримувала. З 2008 року по 2014 рік відповідач приїжджав до неї, допомагав по господарству і матеріально. Про порушення її прав вона дізналася у 2016 році, коли відповідач повідомив, що він є власником будинку і вимагав її залишити будинок, після чого вона зясувала, що уклала договір купівлі-продажу, хоча мала на меті укласти договір довічного утримання. Зазначає, що при укладенні вказаного договору вона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, а саме, щодо правової природи правочину та його наслідків, вона є особою похилого віку, з 1974 року по теперішній час зареєстрована та проживає у спірному будинку, самостійно сплачує комунальні послуги, отримує субсидію, тоді як відповідач ніколи в даному будинку не був зареєстрований та не проживав.

У звязку з цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку №3 по вул. Річна в с.Макарове Золочівського району Харківської області, укладений між нею та відповідачем 23 травня 2008 року, посвідчений державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області ОСОБА_3

В судовому засіданні позивачка підтвердила позовні вимоги, додатково пояснила, що відповідач є її онуком, проживає окремо. У 2007 році вона дізналася про хворобу, яка могла втілитися у злоякісну пухлину. Оскільки їй було важко піклуватися про себе самостійно через похилий вік та стан здоровя, вона запропонувала відповідачу допомагати їй по господарству та матеріально, за що обіцяла залишити йому після смерті належний їй будинок, на що відповідач погодився. 23 травня 2008 року вона, відповідач та його батько ОСОБА_4, поїхали до нотаріуса для укладення обумовленого договору. Їй на той час було 70 років, проїзд та очікування у нотаріуса виснажили її і вона погано розуміла що відбувалося. Відповідач в нотаріальній конторі продовжував її запевняти у догляді довічно, що не залишить без житла. Також нотаріус при укладенні договору казала відповідачеві, щоб допомагав їй. Вона вважала, що укладає з відповідачем договір, за яким вона передає будинок взамін на забезпечення її доглядом та допомогою довічно, що відповідач не буде мати права продати належний їй будинок, а стане його власником лише після її смерті. Різниці у суті договору купівлі-продажу і довічного утримання вона не розуміла, не знала, що вони мають різні назви і зміст, умови. Метою укладення договору для неї було отримання допомоги, догляду та передача будинку після її смерті. Будь-яких грошей за нібито продаж будинку вона від відповідача не отримувала.

В судовому засіданні відповідач проти позову заперечував, подавши письмові заперечення та заяву про застосування позовної давності, пояснив, що позивачка є його бабусею, вони домовилися укласти договір купівлі-продажу належного їй будинку, з метою уникнення переходу права власності на будинок до іншої дочки позивачки. Він передав позивачці 55 000 грн. за купівлю будинку. Частину грошей він заробив, а частину надав його батько ОСОБА_4 Під час укладання спірного договору державним нотаріусом розяснювалася суть договору, який позивачкою було прочитано і підписано. Позивачка залишилася проживати в спірному будинку, він не проживав і не проживає у ньому та не зареєстрований, особові рахунки не переоформлював, за комунальні послуги не сплачує. Після укладення договору і до 2014 року він приїжджав і надавав допомогу позивачці, надавав гроші. Після народження у нього у 2016 році доньки припинив надавати позивачці гроші.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, пояснив, що під час укладання спірного договору його сторонами було додержано вимог ст. 203 ЦК України, волевиявлення їх було вільним, позивачка розуміла наявність різниці між договором купівлі-продажу та договором довічного утримання і бажала укласти саме договір купівлі-продажу. Правочин був спрямований на настання правових наслідків, що обумовлені ним, після укладення договору відбулася передача спірного будинку, а саме було проведено реєстрацію права власності відповідача в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Нерозуміння позивачкою правових наслідків укладеного правочину, правових відмінностей між договором купівлі-продажу та договором довічного утримання, незнання закону не може вважатися помилкою, а є власним недбальством позивача. Оскільки відбулася передача майна, то спірний договір не може вважатися фіктивним. Позивачка могла дізнатися про порушення її прав, оскільки мала договір та є дієздатною, тому строки позовної давності на час подання позову спливли.

Представник третьої особи Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області в судове засідання не зявився, просив слухати справу у відсутності представника, прийняти рішення на розсуд суду.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 01 серпня 2017 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку №3 по вул. Річна в с.Макарове Золочівського району Харківської області з належними йому надвірними будівлями, укладений 23 травня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області ОСОБА_3, за реєстровим №2196, зареєстрований 23 травня 2008 року в КП «АІБ Золочівського району» реєстраційний номер 23016997, номер запису 33 в книзі 1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що укладаючи договір, позивачка мала на меті укладення договору довічного утримання, а вчинений правочин купівлі-продажу не відповідав її внутрішній волі, тому є недійсним.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належав житловий будинок №3 по вул. Річній в с.Макарове Золочівського району Харківської області (т.1 а.с.142 звор.-144).

23 травня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі продажу житлового будинку №3 по вул. Річній в с.Макарове Золочівського району Харківської області з надвірними будівлями, який посвідчено державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі №2196, згідно якого ОСОБА_2 передала а ОСОБА_1 прийняв у власність вищезазначений будинок, у договорі зазначено, що продаж зазначеного будинку вчиняється за 55 000 грн., які гроші продавець одержала від покупця повністю ще до підписання договору.

Право власності ОСОБА_1 зареєстровано КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» 23.05.2008 року, реєстраційний номер 23016997 (а.с.61-63).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Виходячи зі змісту статей 203, 655 ЦК України договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача та стан його здоров'я; наявність у позивача іншого житла крім спірного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором купівлі-продажу покупцеві та продовження позивачем проживати в спірному житлі після укладення договору.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_2 вказувала, що при укладенні вказаного договору вона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, а саме, щодо правової природи правочину та його наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом.

З роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

При вирішенні питання про недійсність договору колегія враховує не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я; наявність у нього спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору.

Дана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України 21 жовтня 2015 року № 6-202цс15.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є особою похилого віку, страждає на атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу ІІ ст. 2 ст, ризик високий (т.1 а.с.10, 74).

ОСОБА_2 з 1974 року і по теперішній час зареєстрована і проживає в спірному житловому будинку, інших зареєстрованих із нею осіб немає, відповідач ОСОБА_1 в цьому будинку не проживає і його речі відсутні (т.1 а.с.56, 73), позивач оплачує всі комунальні послуги за вказану квартиру, отримала субсидію, що підтверджується дослідженими у ході судового розгляду письмовими доказами (т.1 а.с.57, 75).

Крім того, сторонами не заперечується факт того, що після укладання договору купівлі-продажу позивачка залишилася проживати в спірному будинку та сплачувати комунальні послуги, в ньому знаходяться її речі.

Фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором продавцем покупцю не відбулося.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_2, як на момент укладання договору купівлі-продажу, так і в даний час є особою похилого віку, за станом свого здоровя потребує стороннього догляду, окрім спірного будинку, у неї немає іншого житла; після укладення договору продовжує проживати у відчуженому будинку, оспорюваний правочин є недійсним з підстав помилки сприйняття істотних умов договору, укладаючи договір купівлі-продажу, ОСОБА_2 мала на меті те, що відповідач буде довічно надавати їй допомогу, доглядати її.

Як зазначали в судовому засіданні сторони і свідки, відповідач після укладання спірного договору і до 2014 року надавав допомогу позивачці.

З урахуванням цих обставин, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведення того факту, що, укладаючи договір, позивач мала на меті укладення договору довічного утримання, а вчинений правочин купівлі-продажу не відповідав її внутрішній волі, та має бути визнаний недійсним.

Колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 01 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді