Номер провадження: 22-ц/785/1719/17
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

з участю секретаря - Ліснік Н.П.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2, правонаступником якої є ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України, фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, треті особи - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гурська Оксана Віталіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Брагіна Наталія Вікторівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень та визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, правонаступником якої є ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 січня 2016 року,-

встановила:

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_2, правонаступником якої є ОСОБА_3, звернулася до суду з зазначеним позовом і в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 01.11.2010 року між ОСОБА_4, який діяв від імені позивача на підставі довіреності від 29.10.2010 року та Корпоративним недержавним Пенсійним фондом НБУ, був укладений договір купівлі-продажу нежитлових приміщень офісу, за адресою : АДРЕСА_1, загальною площею 142,4 кв. м.

Позивач посилалася на те, що зазначений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення є недійсний, оскільки був укладений під впливом обману, оскільки позивачем була надана довіреність лише на передачу нежитлового приміщення в оренду, проте відповідач ОСОБА_4 продав спірне приміщення без її волі та згоди.

Позивач просила суд :

- визнати поважними причинами пропуску строку позовної давності для захисту порушеного права власності на нежитлові приміщення офісу загальною площею 142,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу від 01.11.2010 року нежитлових приміщень офісу загальною площею 142,4 кв.м. ,за адресою, АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_4 від імені ОСОБА_2 та Корпоративним недержавним пенсійним Фондом Національного банку України;

- визнати недійсним укладений 22.10.2012 року договір оренди нежитлових приміщень № 1620-3/3 між Корпоративним недержавним пенсійним Фондом Національного банку України та фізичною особою -підприємцем ОСОБА_5 (т.1 а.с.1-3).

В судовому засіданні представник Корпоративного недержавного пенсійного Фонду Національного банку України позов не визнав , просив відмовити у задоволенні позову.

Рішення ухвалено у відсутність сторін та третіх осіб.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.01.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2, правонаступником якої є ОСОБА_3, підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з безпідставності позовних вимог.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.10.2010 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гурською О.В., була посвідчена довіреність , яка зареєстрована за реєстрі № 973 , за якою ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_4 розпоряджатися (продати за ціну та на умовах за своїм розсудом) належними ОСОБА_2 на праві приватної власності нежитловими приміщеннями офісу, що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 ( т.1 а.с.99).

Довіреність внесена до Єдиного реєстру довіреностей, що підтверджується витягом з реєстру та Інформаційною довідкою (т.1 а.с.100,101).

01.11.2010 року ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_2, на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гурською О.В. 29.10.2010 р. за № 973, уклав з Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного Банку України договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_4 продав, а Корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного Банку України купив нежилі приміщення офісу, загальною площею 142,4 кв.м. ,розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Вартість відчужуваного об'єкта становила 71200 грн.

Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В. ,зареєстрований в реєстрі за № 8001(т.1 а.с.6-7,8).

01.11.2010 року за актом прийому - передачі спірна квартира була передана представником ОСОБА_2- ОСОБА_4 Корпоративному недержавному пенсійному фонду Національного Банку України (т.1 а.с.11).

Після укладення зазначеного договору купівлі-продажу Корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного Банку України зареєстрував право власності на спірний об'єкт, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 28043199 від 18.11.2010 р. (т.1 а.с.10).

У подальшому Корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного Банку України за договором оренди від 22.10.2012 року № 1620-3/3 передав, придбані ним нежитлові приміщення офісу в оренду ФОП ОСОБА_5, що підтверджується договором та актом прийому - передачі (а.с.12-16,17).

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилалася на те, що вона дійсно видала довіреність на право розпоряджатися своїм майном ОСОБА_4, проте лише для здачі його в оренду та отримання коштів.

Відповідно до ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Матеріали справи не містять докази скасування чи визнання недійсною зазначеної довіреності або її відкликання ОСОБА_2 до укладення ОСОБА_4 договору купівлі-продажу від 01.11.2010 року .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, вірно посилався на те, що твердження позивачки не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи, а саме довіреністю ОСОБА_2, виданою на ім'я ОСОБА_4, посвідченою Гурською О.В. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 29 жовтня 2010 року за № 973, якою вона уповноважила останнього розпоряджатися (продати за ціну та умовах за своїм розсудом) належними їй на праві приватної власності нежитловими приміщеннями офісу, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а також підписувати договори відчуження, оренди, іпотеки тощо, здійснювати необхідні розрахунки по укладанню угод та виконанню відповідних повноважень, та одержувати належні їй гроші. Вказана довіреність підписана особисто ОСОБА_2 та видана нею з правом передоручення строком на три роки та дійсна була до 29 жовтня 2013 року (т.1 а.с.99).

Додатково позивач посилалася на те, що вона є людиною без юридичної освіти та була введена в оману.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша стаття 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

За змістом зазначеної норми закону обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину другою стороною, або якщо вона замовчує їх існування. Такий позов може бути задоволено лише на вимогу сторони, яка вчинила правочин під впливом обману.

Правочин, вчинений під впливом обману, є оспорюваним.

Згідно з роз'яснень п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Крім того, з роз'яснень п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» також вбачається, що норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вірно виходив з того, що договір купівлі-продажу нежитлових приміщень офісу від 01 листопада 2010 року, був укладений від імені ОСОБА_2 її представником ОСОБА_4 в межах наданих йому повноважень, і покупцем умови договору виконано.

Крім того, твердження позивачки щодо неотримання нею коштів за продаж спірного майна, спростовується завіреною копією платіжного доручення № 522 від 01 листопада 2010 року про перерахування КНПФ НБУ на рахунок ОСОБА_2 800000,00 грн. за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень офісу від 01 листопада 2010 року (т.1 а.с.53).

Таким чином, всі умови договору купівлі-продажу нежитлових приміщень офісу, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 142,4 кв.м. сторонами були виконані. ОСОБА_4 діяв на підставі чинної довіреності та в межах повноважень наданих йому ОСОБА_2

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору оренди не дійсним слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк встановлений договором.

Після укладення договору купівлі-продажу та реєстрації права власності на нежитлові приміщення, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, КНПФ НБУ, мав всі повноваження для укладення додаткового договору від 18 жовтня 2013 року №1 до договору оренди нежитлових приміщень від 22 жовтня 2012 року №162О-3/3 та договору оренди нежитлових приміщень від 22 жовтня 2012 року №162О-3/3.

Судом першої інстанції, вірно встановлено, що позивачкою не надано жодних доказів того, що при укладенні договору оренди нежитлових приміщень від 22 жовтня 2012 року №162О-3/3 були порушені її права.

Суд першої інстанції, повно встановив фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того, що договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений під впливом омани не заслуговують на увагу з вищенаведених колегією суддів підстав. Судом першої інстанції в мотивувальній часині вірно, повно надане правове обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Інших доводів, які спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2, правонаступником якої є ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П.Заїкін

С.О.Погорєлова