Номер провадження: 22-ц/785/4193/17
Головуючий у першій інстанції Швець В. М.
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі: головуючого судді Сидоренко І.П., суддів Станкевича В.А., Цюри Т.В., при секретарі: Лопотан В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 березня 2014р. у справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон,-

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 25 лютого 2010р. було стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором в розмірі 804677грн.76коп., і судові витрати в сумі 1700грн. і 120грн. (а.с.40).

14 березня 2014р. державний виконавець звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон, посилаючись на те, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області знаходиться виконавче провадження №2-804/2010 від 24 квітня 2013р. з примусового виконання виконавчого листа № 2-804/2010, виданого 19 травня 2010р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» залишку боргу в розмірі 653646грн.62коп., а також виконавчого збору в розмірі 65364грн.66коп. (а.с.55-56).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 березня 2014р. ОСОБА_2 було заборонено у виїзді за кордон України до повного погашення боргового зобов'язання (а.с.78).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2017р. ОСОБА_2 було поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали від 31 березня 2014р. (а.с.197-198).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову ухвалу про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що суд постановив вказану ухвалу з порушенням норм процесуального права (а.с.175-178).

Справу розглянуто у відсутності представника державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, який був належним чином сповіщений про слухання справи в апеляційній інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до п.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

За правилами ч.1 ст. 377-1 ЦГІК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Тобто за вимогами зазначених норм закону юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду пов'язано з наявністю факту ухилення боржника від виконання зобов'язання за рішенням.

Постановляючи ухвалу про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України суд першої інстанції не зазначив мотиви, з яких він дійшов висновку про необхідність задовольнити подання заявника, а лише констатував факт не сплати боргу та зазначив норми закону, якими він керувався, постановляючи ухвалу (а.с.78).

Тобто, у порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 210 ЦПК України, в ухвалі суду не зазначено в чому саме полягає навмисне чи інше свідоме невиконання боржником зобов'язань за рішенням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 стверджувала, що вона не ухилялася від виконання зобов'язань за рішенням суду. Вказані доводи ОСОБА_2 матеріалами справи не спростовано.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2010р., з урахуванням ухвали цього ж суду від 24 червня 2010р. про усунення описки, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість в сумі 804677,76 грн. та судові витрати в розмірі 1730 грн., а всього 806407,76 грн. (а.с.40, 47).

Підставою для задоволення судом позову банка про стягнення заборгованості було встановлення порушення відповідачами зобов'язань за договорами про іпотечний кредит та поруки від 30 січня 2008р.

Зокрема, з договору про іпотечний кредит № 2278-н від 30 січня 2008р. вбачається, що банк надав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 581000грн. для придбання будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4-6,10 зв.).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 24 квітня 2013р. було відкрито виконавче провадження (а.с.84).

Звертаючись до суду з поданням про тимчасову заборону боржнику виїзду за кордон України державний виконавець не зазначив в ньому, що вказаний будинок було реалізовано в рахунок погашення заборгованості з публічних торгів 7 лютого 2013р. за 151031грн.14коп. (а.с.83 зворот).

Постановляючи ухвалу про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України суд першої інстанції не зазначив мотиви, з яких він дійшов висновку про необхідність задовольнити подання заявника, а лише констатував факт не сплати боргу та зазначив норми закону, якими він керувався, постановляючи ухвалу.

Тобто, у порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 210 ЦПК України, в ухвалі суду не зазначено в чому саме полягає навмисне чи інше свідоме невиконання боржником зобов'язань за рішенням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 стверджувала, що вона не ухилялася від виконання зобов'язань за рішенням суду, та надала копії квитанцій про сплату боргу. Вказані доводи матеріалами справи не спростовано.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання державного виконавця про заборону виїзду за кордон ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п.2 ч.1 ст. 312, 313, п.6 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Ізмаїльського районного суду Одеської області від 31 березня 2014р. - скасувати.

У задоволені подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.П. Сидоренко

Судді В.А.Станкевич

Т.В. Цюра