Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1804/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Ясінський Л. Ю.
Доповідач Черненко В. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

05.10.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Черненко В.В.

суддів - Кіселика С.А., Дьомич Л.М.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційними скаргами ТОВ «Кредитні Ініціативи», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 01.08.2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Кредитні Ініціативи», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання недійсним договору відступлення та договору про передачу прав за договором забезпечення,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась у суд з позовом до ТОВ «Кредитні Ініціативи», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання недійсним договору відступлення та договору про передачу прав за договором забезпечення.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі завідуючого безбалансового відділення № 8 "Ульяновське" філія "відділення Промінвест банку в місті Кіровоград" Лохаївського Юрія Петровича та ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит № 1134 від 02.11.2007 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений договір іпотеки від 8.11.2007 року, предметом якого є домоволодіння - житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований с. Данилова Балка, Ульяновського району, Кіровоградської області по вул. Пушкіна, 35.

17.12.2012 року право вимоги за кредитним договором від 02.11.2007 року № 1134 та договором іпотеки від 8.11.2007 року було відступлено від ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до ТОВ "Кредитні ініціативи" за договорами про відступлення прав вимоги та про передачу прав за договорами забезпечення.

ОСОБА_2 зазначила, що змісту укладеного договору про відступлення права вимоги від 17.12.2012 року , умови укладеного договору мають ознаки договору факторингу. Крім того відповідач під час укладення оспорюваних договорів порушив існуючі обмеження встановлені законодавством в частині на придбання права відступної вимоги до фізичної особи.

Просила суд визнати частково недійсним Договір відступлення прав вимоги (факторингу) від 17.12.2012 року, який укладено між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи", в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором № 1134 від 02.11.2007 року, укладеним між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ОСОБА_2

Визнати частково недійсним Договір про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012 року, який укладено між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи", в частині відступлення права вимоги за іпотечним договором від 08.11.2007 року, укладеним між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" ОСОБА_2, посвідченим приватним нотаріусом Ульяновського нотаріального округу Кіровоградської області Веліховською Т.С. та зареєстрованим у реєстрі № 2067.

Рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 01.08.2017 року позов задоволено.

В апеляційних скаргах ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що 02.11.2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" укладено договір про іпотечний кредит № 1134 від 02.11.2007 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений договір іпотеки від 8.11.2007 року, предметом якого є домоволодіння житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований АДРЕСА_1.

17.12.2012 року право вимоги за кредитним договором від 02.11.2007 року № 1134 та договором іпотеки від 8.11.2007 року було відступлено від ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ТОВ "Кредитні ініціативи" за договорами про відступлення прав вимоги та про передачу прав за договорами забезпечення.

Суд першої інстанції зазначив , що відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Суд першої інстанції зазначив, що як вбачається зі змісту укладеного договору про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року, умови вказаного договору мають ознаки договору факторингу, оскільки відповідно до Розпорядження Нацкомфінпослуг від 06.02.2014 № 352 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231" до фінансової послуги факторингу віднесені сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів) як:

- фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги;

- набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення;

- отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відповідно до положень статті 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначено право на здійснення операцій з надання фінансових послуг. Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг.

Статтею 23 цього Закону передбачено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: щодо інших ринків фінансових послуг - спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг.

Відповідно до п. 1 Положення про державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2010 року № 157, Держфінпослуг є спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг у межах , визначених законодавством.

Суд першої інстанції зазначив, що зазначеним законом визначено, що виключне право та/або обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюється законами та нормативно-правовими актами державного органу, що здійснює регулювання ринків фінансових послуг.

Пунктом 1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг № 231 від 03 квітня 2009 року, визначено, що до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників-суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Суд першої інстанції зазначив, що на момент укладення між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи" договору про відступлення прав вимоги існували обмеження щодо укладення договорів факторингу, встановлені п.1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг № 231 від 03 квітня 2009 року, в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги за договорами факторингу до боржників-фізичних осіб.

Відповідно до підпункту "а" пункту 2 статті 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг визначено, що "договір факторингу" означає договір, укладений між однією стороною (позичальником) та іншою стороною (фактором), відповідно до якого, зокрема, постачальник відступає або може відступати фактору право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі-продажу товарів, укладених між постачальником та його покупцями (боржниками), крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання. Для особистого, сімейного або домашнього використання товари можуть придбавати лише фізичні особи.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За змістом ч. 1 ст. 24 вказаного Закону, відступлення прав за іпотечним договором здійснюється за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що договір відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року, який укладено між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи", в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором № 1134 від 02.11.2007 року, укладеним між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та позивачем не відповідає приписам чинного законодавства, оскільки боржником за угодою про відступлення права грошової вимоги є фізична особа, що є порушенням чинного законодавства.

Недійсність договору про відступлення права вимоги від 17.12.2012 року щодо позивача зумовлює недійсність відступлення прав вимоги за договором про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012 року, згідно якого відступлено право вимоги за іпотечним договором від 08.11.2007 року, укладеним між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ОСОБА_2

Проте погодитись з висновками суду першої інстанції в повному обсязі неможливо.

Відповідно до статті 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 215 ЦПК України в рішенні суду повинно бути зазначено на підставі яких доказів та з яких мотивів суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам права.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що укладений договір відступлення права вимоги від 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» містить ознаки факторингу відповідно до статті 1077 ЦК України, а оскільки на час укладення такого договору існували обмеження щодо укладення договорів факторингу, які встановлені п.1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №231 від 03.04.2009 р. в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги за договором факторингу до боржникі- фізичних осіб, тому оскаржуванні договори є недійсними в частині відступлення права вимоги до позивача.

Відповідно до частини 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначені норми права передбачають, що лише порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З позовної заяви вбачається, що позивач звертається до суду за захистом свого порушеного права, зазначаючи при цьому, що відповідач під час укладення оспорюваних договорів, порушив існуючі обмеження встановлені законодавством в частині на придбання права відступної вимоги до фізичної особи.

Суд першої інстанції зазначив , що як вбачається зі змісту укладеного договору про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року, умови вказаного договору мають ознаки договору факторингу.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Кредитні Ініціативи» та ПАТ «Промінвестбанк» 17.12.2012 року укладався договір відступлення прав вимоги (цесія). Договір факторингу між сторонами не укладався.

Відповідно до норм діючого законодавства відступлення прав вимоги (цесія) - це один із засобів заміни кредитора у зобов'язані.

Можливість такої заміни передбачена статтею 512 ЦК України. Її суть полягає в тому, що первісний кредитор передає(відступає) свої права в зобов'язанні іншій особі-новому кредитору(цесіонарію).

Цесія -це сам факт зміни особи у зобов'язані , що складається в силу укладення відповідної угоди купівлі - продажу, міни, чи дарування прав, що випливають із зобов'язань.

Відповідно норм ЦК України відступлення права вимоги виступає способом зміни кредитора у зобов'язанні (загальне), а факторинг, - цілісний самостійний вид договору (спеціальне).

Цесія відрізняється від факторингу, зокрема своїм складом. Фактором може бути банк чи фінансова установа.

Цесіоаром може бути будь яка особа.

Факторинг передбачає відступлення грошової вимоги, при цесії може бути відступлено,як право грошові вимоги, так і не грошової.

Договір факторингу має більш складну правову природу в порівнянні з цесією, оскільки співвідноситься з відносинами позики по кредиту.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договір цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Разом з тим розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Дана позиція підтверджується Постановою Верховного Суду України від 06.07.2015 року по справі №6-301цс15 .

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи", в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором № 1134 від 02.11.2007 року, укладеним між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та позивачем сторони договору керувалися положеннями статей 512, 513,514 ЦК України.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Суд першої інстанції не звернув увагу на зазначені обставини і ухвалив рішення яке не ґрунтується на нормах матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано належних та переконливих доказів на підтвердження того , що договір між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи", в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором № 1134 від 02.11.2007 року, укладеним між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та позивачем порушує права позивача.

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини дійшла висновку , що суд першої інстанції при розгляді справи не встановив дійсні обставини по справі ,предмет спору, не дав належної оцінки доводам сторін, вийшов за межі позовних вимог , оскільки питання про удаваний правочин в позовних вимог не ставилось і як наслідок ухвалив рішення яке не ґрунтується на законі.

Відповідно до п.2 і п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні Ініціативи» - задовольнити .

Апеляційну скаргу ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» - задовольнити.

Рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 01.08.2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_2 до ТОВ «Кредитні Ініціативи», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання недійсним договору відступлення та договору про передачу прав за договором забезпечення - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок сторін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: