АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6486/2017 Головуючий у суді першої інстанції - ВолошинВ.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.

секретар Майданець К.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом (а.с. 1-3) до відповідача ФОП ОСОБА_4, в якому просила суд: стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в сумі 25 699,00 грн. та моральну шкоду в сумі 30 000,00 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Свої вимоги позивачобгрунтовувала тим, що 28.09.2015 між сторонами було укладено договір № АЕ-116, відповідно до якого позивачем було замовлено у відповідача виготовлення кухонних меблів, і встановлення їх в квартирі позивача. На виконання умов договору позивачем було внесено аванс в розмірі 13 000,00 грн., загальна вартість замовлення складає 26 008,00 грн. Після доставки і встановлення меблів працівниками відповідача, позивач виявила, що встановлені меблі мають суттєві недоліки, а саме: неякісне встановлення мийки, різниці в розмірах тумб та дверцят до них, відкривання дверцят в інший бік, ніж передбачено умовами проекту. Крім того, в процесі встановлення меблі було пошкоджено побутову техніку - холодильник марки «Samsung» RB29FSRNDSA. Оскільки в досудовому порядку відповідач відмовилась усунути виявлені недоліки та відшкодувати вартість пошкодженої побутової техніки, позивач просила відповідача повернути їй внесений аванс, відшкодувати вартість пошкодженого холодильника та забрати меблі. Відповідачем зазначені вимоги були проігноровані, і тому з метою захисту порушеного права позивач звернутись до суду з вказаним позовом.

В свою чергу, ФОП ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом (а.с. 35-38) до ОСОБА_3, в якому просила стягнути з відповідача за зустрічним позовом на свою користь заборгованість в сумі 13 439,34 грн., яка складається з: основної суми заборгованості - 10 008,00 грн., пені - 2 496,28 грн., інфляційне збільшення суми заборгованості - 760,20 грн., 3% річних - 174,86 грн., а також понесені судові витрати, які складаються з судового збору - 551,20 грн., витрати на правову допомогу - 2 000,00 грн.

Свої зустрічні позовні вимоги позивач обгрунтовувала тим, що між сторонами було укладено зазначений вище договір, на виконання якого ОСОБА_3 сплатила аванс в розмірі 13 000,0 грн., а в подальшому ще 3 000,0 грн., їй було поставлено та встановлено меблі, у зв'язку з нерівностями поверхонь стін та підлоги приміщення кухні в квартирі ОСОБА_3, має місце не примикання меблів до стін та проміжки. Крім того, недоліки на які вказувала ОСОБА_3 утворились у зв'язку з неодноразовими змінами нею проекту меблів. Оскільки в досудовому порядку ОСОБА_3 відмовляється сплатити решту суми замовлення, позивач за зустрічним позовом вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав і стягнення суми заборгованості примусово.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.04.2017 первісний та зустрічний позов залишено без задоволення (а.с. 123-127).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити нове про задоволення зустрічного позову. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні зустрічного позову, оскільки обставини щодо заборгованості за придбаний товар ОСОБА_3 визнані в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні первісного позову та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі. Зазнає, що відповідач своїми діями спричинив шкоду позивачу, яка підлягає відшкодуванню.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала свою апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 заперечувала за її безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні свою апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 заперечувала за її безпідставністю і необґрунтованістю.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи первісний та зустрічний позови без задоволення суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що 28.09.2015 між сторонами ОСОБА_3, як замовником та ФОП ОСОБА_4, як виконавцем було укладено договір № АЕ-116 (а.с. 41-43) на виготовлення та поставку меблів до квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК Українипідставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Згідно зі ст.ст. 525 - 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Забороняється одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов.

Відповідно дост. 629 ЦК Українидоговір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, і це не оспорювалося сторонами, що на виконання умов, укладеного між сторонами договору ОСОБА_3 28.09.2015 було сплачено ФОП ОСОБА_4 авансовий платіж у розмірі 13 000,00 грн., 10.12.2015 - 3 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У статті 1 зазначеного законунадано визначення, що недолік - це будь-яка неповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем); істотний недолік - це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Звертаючись до суду з вказаним первісним позовом, позивачка наголошувала, що поставлені їй меблі є неякісними, та мають дефекти, на обгрунтування чого, стороною було надано в якості письмових доказів фото таблиці (а.с. 67-76), складені її представником, а також довідки ТОВ «Українська Інжинірінгова група» (а.с. 96-99), а також було надано додаткову угоду до акту прийому - передачі № 2 від 24 січня 2016 (а.с. 110), в якій сторони зазначали про виявлені недоліки.

З матеріалів справи вбачається, і це визнали сторони в судовому засіданні суду першої інстанції, що в порушення вимог договору, не було належним чином оформлені «Приложение № 1» до договору, згідно п. 3.3. договору (а.с. 44), яке взагалі не підписане сторонами, а також сторони не заперечували того факту, що в процесі виготовлення продукції вносились зміни до проекту, які також не були сторонами оформлені відповідно до п. 3.4, 3.5 договору, а саме в письмовому вигляді. Відсутні підписи та дати складання на ескізах проекту виготовленої продукції.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

У порушення зазначеної норми процесуального права, позивачем ОСОБА_3 не було надано суду доказів щодо поставки неякісної продукції, оскільки надані письмові докази складені адвокатом, який не є фахівцем у відповідній галузі.

В процесі розгляду справи апеляційною інстанцією, судом було задоволено клопотання про призначення товарознавчої експертизи та доручено проведення експертизи Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Витрати по оплаті експертизи було покладено на ОСОБА_3 Однак, справа з повідомленням експерта про неможливість надання висновку судової товарознавчої експертизи повернута до суду у зв'язку з не оплатою її вартості.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні первісного позову в частині стягнення з відповідача авансового платежу з підстав недоведеності позовних вимог.

Крім того, є необргунтованими доводи апеляційної скарги щодо стягнення з ФОП ОСОБА_4 вартості холодильника марки «Samsung» RB29FSNDSA, оскільки до суду не було надано доказів розміру матеріальних збитків, доказів неможливості полагодити пошкоджений прилад або щодо повної втрати зазначеного приладу.

Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про безпідставну відмову суду у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, то вказані доводи не заслуговують на увагу, а рішення в цій частині позовних вимог відповідає встановленим судом обставинам.

Відповідно до ч.1ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. №1023-XII встановлено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.96 р. роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку.

Разом з тим, належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст.58, 59 ЦПК України, на підтвердження позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди позивач суду не надав.

Інші доводи апеляційної скаргиправильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Доводи апеляційної скарги відповідача ФОП ОСОБА_4 про те, що оскільки ОСОБА_3 протягом десяти днів з дня установки меблів не пред'явила будь-яких претензій щодо якості їх виготовлення та встановлення, та не надала обґрунтованості відмови від підписання акта приймання-передачі, то відповідно до п. 6.3 договору установлені меблі вважаються прийнятими замовником, а акт прийому-передачі підписаним, є безпідставними, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано належних і допустимих доказів на обґрунтування належного виконання своїх зобов'язань за договором щодо поставки та встановлення меблів, а також беручи до уваги положення п. 7.2. - 7.4 договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог за зустрічний позовом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_4 13 439,34 грн. заборгованості, як такі, що заявлені передчасно.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційних скарг та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва