УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Астахової О.О.,

при секретарях: Зимницькій М.Е., Наумовій О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 поданої в особі представника ОСОБА_2 на бездіяльність Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, зобов'язання вчинити певні дії, заінтересована особа: ОСОБА_4, -

в с т а н о в и в :

Заявник звернувся до суду зі скаргою в якій просить поновити строк на оскарження дій та бездіяльності начальника та державного виконавця Солом'янського районного відділу держаної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Солом'янського районного відділу держаної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гресь Тетяни Олександрівни та начальника Солом'янського районного відділу держаної виконавчої служби у м. Києві щодо не скасування арешту майна за виконавчим провадженням № 24192483 від 07.02.2011 року за період з 18.03.2015 року по 23.11.2016 року.

Зобов'язати старшого державного виконавця Солом'янського районного відділу держаної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гресь Т.О. зняти арешт з всього майна ОСОБА_1, накладеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.02.2011 р.

Мотивуючи свої вимоги тим, що 07.02.2011 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції м. Києві Сергою Н.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №24192483 на підставі виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошової суми 50834,67 грн. Окрім цього, постановою про відкриття виконавчого провадження від 07.02.2011 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 та оголошена заборона на його відчуження в межах виконавчого провадження №24192483.

17.03.2014 року старшим державним виконавцем Гресь Тетяною Олександрівною

ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м Києві, по даному виконавчому

провадженню винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на

підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавчий лист з того часу повторно стягувачем не пред'являвся, але заходи

вжиті державним виконавцем для примусового виконання рішення, а також арешт

накладений на все майно боржника не було знято, що порушує право заявника на володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

Крім того, заявник зазначає, що жодна із вищезазначених постанов ВДВС Солом'янського районного управління юстиції м. Києві, на його адресу не надходила, про їх існування ОСОБА_1 дізнався лише в листопаді 2016 року, коли хотів оформити договір купів-продажу.

Заявник вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження, якою накладено арешт на все належне йому майно, винесена в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження. Зокрема, головний державний виконавець відділу державної виконавчої служ Солом'янського районного управління юстиції м. Києві Серга Н.І. 07.02.2011 рс винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 24192483 на підставі виконавчого листа №2-2198 виданого 08.12.2006 року Дніпровським районним судом Києва, тобто з порушенням строків визначених статтею 22 Закону України «Про виконавче проваджень (1999 року).

Окрім того, при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження головний державний виконавець ВДВС Солом'янського районного управління юстиції м. Києві наклав арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 При цьому не провів його опис. Арешт на все майно ОСОБА_1 триває значний час, але протягом цього часу не було вчинено жодних виконавчих дій щодо майна, зокрема і не визначено це майно, що вказує на формальність арешту, а не наявність мети, з якою він повинен накладатись відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: для забезпечення реального виконання рішення.

На даний час ОСОБА_1 вказує, що позбавлений можливості у зв»язку із застосованим арештом отримати та оформити спадщину, що змушує його звернутись з даною скаргою до суду.

У судовому засіданні представник заявника вимоги підтримала з підстав, якими обґрунтовується скарга та пояснила, що17.03.2014 року старшим державним виконавцем ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Гресь Т.О. була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві серії ВП № 24192483. А тому вважає, що на підставі ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, яка діяла станом на 17.03.2014 року), державний виконавець під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу був зобов»язаний скасувати арешт накладений на усе майно ОСОБА_1

Обгрунтовуючи в чому полягає неправомірність дій начальника Солом'янського районного відділу держаної виконавчої служби у м. Києві, представник заявника пояснила, що ОСОБА_1 звертався до нього із заявами про скасування арешту, проте жодного реагування на його заяви він отримав.

Повідомила, що про наявність виконавчого провадження заявник не знав, а дізнався про нього у листопаді 2016 року, коли мав намір оформити спадщину, після чого у десятиденний строк звернувся з позовом до суду.

З огляду на означене, представник заявника просила суд поновити строки для звернення зі скаргою до суду та визнати їх поважними, а вимоги задовольнити у повному обсязі.

Особа дії якої оскржуються у судове засідання не з»явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Направив на виконання вимог ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 22.12.2016 року до суду завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження № 2968611 за виконавчим листом № 2-2198 виданим 08.12.2006 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості в сумі 50 834,67 грн.

Представники заінтересованої особи ОСОБА_7, ОСОБА_8 у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні скарги, вважали, що боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду, яке станом на даний час фактично не виконано.

Крім того представник ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_1 знав про судове рішення та про борг, який підлягає з нього стягненню на користь ОСОБА_9, проте з 2006 року не вчинив жодних дій щодо його виконання. Вважала, що заявником пропущений строк для оскарження постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві від 17.03.2014 року, а вимоги скарги не обґрунтовані.

За таких підстав просила відмовити у задоволенні скарги.

Суд, заслухавши представника заявника, представників заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ (ст.384 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 385 ЦПК України скарга може бути подана до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Як убачається із матеріалів справи заявник оскаржує бездіяльність державного виконавця та начальника Солом'янського районного відділу держаної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, що полягала у не скасуванні арешту накладеного на майно ОСОБА_1 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.02.2011 року, яку він не отримував. Із даною скаргою заявник звернувся до суду 29.11.2016 року вказуючи, що про арешт свого майна він дізнався у листопаді 2016 року під час оформлення спадщини, після чого в десятиденний строк звернувся до суду, а тому просить про визнання причин поважними та поновлення строків для звернення з даною скаргою.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.01.2017 року в якості заінтересованої особи залучено ОСОБА_4.

Забезпечуючи доступ до правосуддя, а також право кожного на справедливий розгляд справи в суді, закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод незалежним і безстороннім судом, зважаючи на практику Європейського Суду з прав людини, суд вважає за можливе поновити заявнику строк для звернення до суду з даною скаргою.

Судом установлено, що 07.02.2011 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом»янського районного управління юстиції у м. Києві Серга Н.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 24192483 на підставі виконавчого листа № 2-2198, виданого 08.12.2006 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 в сумі 50 834,67 грн. Одночасно державним виконавцем накладено арешт на все майно, що належить боржнику в межах суми боргу. (а.с. 4).

17.03.2014 року старшим державним виконавцем Гресь Тетяною Олександрівною

ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м Києві, у виконавчому

провадженні № 24192483 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Звертаючись із даною скаргою до суду заявник просить визнати протиправною бездіяльність державного виконавця та начальника Відділу державної виконавчої служби Солом»янського районного управління юстиції у м. Києві щодо не скасування арешту та зобов»язати державного виконавця скасувати арешт. Посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на одну із обставин того, що його заяви про скасування арешту були залишені без реагування.

Статтями 10,60 ЦПК України, передбачено обов»язок сторін по доведенню тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, так і заперечень.

Разом з тим, належних та допустимих доказів того, що заявник звертався до державного виконавця та начальника Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявами про зобов'язання скасувати арешт, матеріали справи не містять.

Судом було роз»яснено сторонам, та особам які беруть участь у справі їхні права та обов»язки на доведення перед судом переконливості своїх доводів. Даним правом, особи які беруть участь у справі, скористались на власний розсуд та не зважаючи на тривалий час перебування справи у провадженні суду, не надали належних та допустимих доказів на підтвердження обставин звернення із заявами про скасування арешту, як до начальника так і до державного виконавця.

А відтак, вимоги про визнання протиправною бездіяльність начальника та державного виконавця Солом»янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва щодо не скасування арешту майна у виконавчому провадженні № 24192483 за період з 18.03.2015 року по 23.11.2016 року задоволенню не підлягають.

Доводи заявника, про те, що йому не було відомо про виконавче провадження № 24192483, оскільки він не отримував постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.02.2011 року, та постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 17.03.2014 року, як підстави для зобов»язання державного виконавця зняти арешт з всього майна ОСОБА_1, а також не здійснення опису належного йому майна під час накладання арешту, суд не приймає.

Під час розгляду справи судом встановлено, що про рішення суду, яким стягнуто на користь ОСОБА_4 із ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 50 834,67 грн., останньому відомо з 2006 року. Проте, на даний час судове рішення не виконано заявником ні добровільно, ні самостійно або примусово, - під час виконавчого провадження № 24192483.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження), копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

За заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження.

Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.

Із матеріалів справи убачається, що на адресу ОСОБА_1 було направлено вимогу від 29.03.2011 року № 786/22 щодо виконання рішення суду та надання відповідної інформації щодо майна, цінних паперів, які належать йому на праві власності.

Проте дана вимога була залишена боржником без виконання.

Не заслуговують на увагу суду і твердження заявника та його представника щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.02.2011 року із порушенням строків передбачених ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції 1999 року) для пред»явлення виконавчого листа до виконання, як підстави для скасування арешту накладеного 07.02.2011 року.

Оскільки, як убачається із матеріалів справи, постанова про відкриття виконавчого провадження від 07.02.2011 року була винесена в результаті повторного пред»явлення ОСОБА_4 виконавчого листа виданого 08.12.2006 року Дніпровським районним судом м. Києва для виконання, щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на його користь у розмірі 50 834,67 грн. При цьому строк визначений Законом та державним виконавцем у постанові від 12.02.2008 року для повторного пред»явлення виконавчого листа до виконання не пропущений. (а.с. 4, 53).

Суд також не погоджується із твердженням представника заявника, що арешт накладений державним виконавцем підлягає скасуванню у зв»язку із винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 17.03.2014 року на підставі ч. 2 ст. ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції станом на 17.03.2014 року), з огляду на наступне.

Законом України «Про виконавче провадження» ( в редакції чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу) (далі Закон 606-14), визначено вичерпний перелік підстав, за яких арешт накладений під час примусового виконання підлягає скасуванню державним виконавцем.

Відповідно до ч. 2 ст. ст. 50 Закону 606-14, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Як убачається із постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 17.03.2014 року, підставою її винесення є відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Тобто, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону 606-14.

Повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, передбачено статтею 48 Закону 606-14, за якою виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Закінчення виконавчого провадження визначено статтею 49 цього Закону..

Таким чином, посилання представника заявника на застосування ч. 2 ст. ст. 50 Закону 606-14, як підстави для скасування арешту, не ґрунтуються на вимогах Закону та не підлягають застосуванню до даних правовідносин, оскільки 17.03.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві ( п.2 ч. 1 ст. 47 Закону 606-14), а не повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), (ст. 48 Закону 606-14).

З огляду на означене, суд приходить до висновку, що державний виконавець при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 17.03.2014 року, діяв у спосіб і в межах наданих йому повноважень відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

А відтак, суд не погоджується із доводами заявника та його представника щодо неправомірності дій державного виконавця у виконавчому провадженні № 24192483 щодо не скасування арешту на майно під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 17.03.2014 року.

Щодо вимог про зобов»язання державного виконавця зняти арешт з всього майна ОСОБА_1, накладеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.02.2011 року, то суд не убачає підстав для задоволення скарги в цій частині з огляду на наступне.

Як зазначено у п. 18 Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Оскільки судом, в розрізі даного спору, не встановлено порушення прав заявника, а скаргу обґрунтованою, не визнано оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними, то суд не знаходить правових підстав для зобов»язання державного виконавця зняти арешт з майна ОСОБА_1 накладеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.02.2011 року.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 210, 223, 293, 294, 386-388 ЦПК України, ст. ст. 11, 20, 24, 47, 48, 50 Закону України "Про виконавче провадження", суд, -

у х в а л и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду зі скаргою на бездіяльність Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, зобов'язання вчинити певні дії, заінтересована особа: ОСОБА_4.

Скаргу ОСОБА_1 поданої в особі представника ОСОБА_2 на бездіяльність Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, зобов'язання вчинити певні дії, заінтересована особа: ОСОБА_4 - залишити без задоволення .

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суду м. Києва протягом 5-ти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвалу, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя