АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2017 року по справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міжрегіональної академії управління персоналом про стягнення недонарахованої та недовиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міжрегіональної академії управління персоналом про стягнення недонарахованої та недовиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди відмовлено.(т.1 а.с.122-128)

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 жовтня 2011 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2011 року залишено без змін. (т.1 а.с.151-155)

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій зазначив, що 18 травня 2016 року був ознайомлений із ксерокопією Статуту Міжрегіональної академії управління персоналом та ксерокопією Положення про Дніпропетровський інститут Міжрегіональної академії управління персоналом. Посилаючись на те, що на час трудових відносин з відповідачем Положення про Дніпропетровський інститут Міжрегіональної академії управління персоналом суперечило чинному законодавству і дані обставини не були досліджені та не були враховані під час ухвалення рішення, позивач просив переглянути рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2011 року за нововиявленими обставинами. (т.1 а.с.192-193)

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2017 року відмовлено у відкритті провадження за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Міжрегіональної академії управління персоналом про стягнення недонарахованої та недовиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. (т.2 а.с.1-2)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм Конституції України, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2017 року і передати справу до іншого суду. Обґрунтовуючи скаргу апелянт зазначив, що судом не прийнято до уваги положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, яким визначено, що працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Вказує, що оскаржувана ухвала побудована на новій редакції ст. 362 ЦПК України, яка суттєво звужує його права і свободи, тому вважає, що суду необхідно звернутись до Верховного Суду України, який відповідно до ст. 150 Конституції України може порушувати питання про відповідність Конституції України законів та інших правових актів. (т.2 а.с.5)

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені встановленим порядком, про що у справі є докази. (т. 2 а.с. 13-15)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2011 року за нововиявленими обставинами, районний суд із посиланням на ч. 1 ст. 362 ЦПК України, виходив з того, що від дня набрання законної сили судовим рішенням, яке заявник просив переглянути, до дня подачі заяви про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами пройшло більше трьох років.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦПК Українирішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК Українивстановлено, що підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 362 ЦПК Українизаяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами можуть бути подані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, протягом одного місяця з дня встановлення обставини, що є підставою для перегляду.

При цьому заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 361 цього Кодексу, може бути подана не пізніше трьох років з дня набрання судовим рішенням законної сили. У разі якщо така заява подана до суду після закінчення цього строку, суд відмовляє у відкритті провадження за нововиявленими обставинами, незалежно від поважності причини пропуску цього строку.

За роз'ясненнями, які містяться в п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», встановлений абзацом 2 частини першої статті 362 ЦПК України трирічний строк для подання заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 361 цього Кодексу, є присічним і поновленню не підлягає. Недодержання умови щодо цього строку є підставою для відмови у відкритті провадження у зв'язку з нововиявленими обставинами незалежно від поважності пропуску цього строку.

Зважаючи на положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2011 року набрало законної сили 27 жовтня 2011 року. (т.1 а.с.122-128, 151-155)

З матеріалів справи вбачається, що заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2011 року ОСОБА_1 склав 19 травня 2016 року і направив по пошті, тобто через п'ять років після набрання рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2011 року законної сили. (т.1 а.с.192-194)

За таких обставин, зважаючи на вимоги п. 1 ч. 2 ст. 361, ч. 1 ст. 362 ЦПК України, колегія суддів погодилась з висновком судді районного суду щодо відмови у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2011 року за нововиявленими обставинами.

За змістом пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законів України від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та положень інших законів, нормативно-правових актів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів відхилила доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм Конституції України, норм матеріального та процесуального права, оскільки відмовляючи у відкритті провадження за заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами судом вірно застосовано ч. 1 ст. 362 ЦПК Українив редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не можуть бути визнані підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.В.Борисова

В.М.Ратнікова

Справа № 22-ц/796/5798/2017

Унікальний номер 752/7695/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Хоменко О.Л.

Доповідач Левенець Б.Б.