АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3708/17 22-ц/774/2062/К/17
Справа № 210/3708/17 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2062/К/17 суддя Сільченко В.Є.
Категорія - 59 (ІІ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Кислиця І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний педагогічний університет» про негайний захист конституційного права на отримання безкоштовної вищої освіти і на отримання освіти взагалі, припинення дискримінації.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний педагогічний університет» - Сирбу Юлія Володимирівна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний педагогічний університет» про негайний захист конституційного права на отримання безкоштовної вищої освіти і на отримання освіти взагалі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 вересня 2017 року позовну заяву повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції та прийняття позову до свого розгляду, посилаючись на те, що не визначення ним форми судочинства при зверненні до суду з позовом не є підставою для повернення позовної заяви, оскільки суд, а не позивач визначає в якому порядку підлягає вирішенню спір.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний педагогічний університет» просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний педагогічний університет» Сирбу Ю.В., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та наполягала на її відхиленні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції керувався ст. 121 ЦПК України та виходив з того, що позивачем при зверненні до суду не обґрунтовано вимоги відповідно до норм процесуального права, не здійснено виклад обставин, не зазначено порушених прав та виду процесуального захисту відповідно до норм права у конкретному виді судочинства, тобто не визначено вид судочинства, в порядку якого повинен здійснюватися розгляд справи, тоді як у суду такі повноваження відсутні.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 119 ЦПК України в редакції, чинній на день постановлення оскаржуваної ухвали, встановлено вимоги до позовної заяви, відповідно до якої позовна заява повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі;

3) зміст позовних вимог;

4) ціну позову щодо вимог майнового характеру;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги;

6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування;

7) перелік документів, що додаються до заяви.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.121 ЦПК України в редакції, чинній на день постановлення оскаржуваної ухвали, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що заява також повертається у випадках, коли:

1) позивач до відкриття провадження у справі подав заяву про повернення йому позову;

2) заяву подано недієздатною особою;

3) заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи;

4) справа не підсудна цьому суду;

5) подана заява про розірвання шлюбу під час вагітності дружини або до досягнення дитиною одного року без дотримання вимог, встановлених Сімейним кодексом України;

6) подана заява без дотримання порядку, визначеного частиною третьою статті 118 цього Кодексу.

З аналізу наведених норм слідує, що повернення позовної заяви здійснюється виключно з підстав, передбачених ст. 121 ЦПК України в редакції, чинній на день постановлення оскаржуваної ухвали, й розширеному тлумаченню не підлягає.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що позовна заява ОСОБА_2 повернута з тих підстав, що позивачем при зверненні до суду не обґрунтовано вимоги відповідно до норм процесуального права, не здійснено виклад обставин, не зазначено порушених прав та виду процесуального захисту відповідно до норм права у конкретному виді судочинства, тобто не визначено вид судочинства, в порядку якого повинен здійснюватися розгляд справи судом, тоді як у суду такі повноваження відсутні.

Однак, вирішуючи питання про повернення позовної заяви, суд першої інстанції навіть не перевірив відповідність поданого позову вимогам ст. 119 ЦПК України в редакції, чинній на день постановлення оскаржуваної ухвали, та не вирішив питання про залишення його без розгляду в разі наявності для цього підстав.

Не враховано судом й того, що питання про характер спірних правовідносин, наявність порушеного, невизнаного або оспорюваного права, належність та допустимість доказів суд повинен вирішувати під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Аналогічні роз'яснення, надано й Пленумом Верховного Суду України в п. 9 Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12.06.2009 року № 5.

Також, колегія суддів погоджуючись з доводами апеляційної скарги позивача про відсутність підстав покладення на нього обов'язку з визначення виду судочинства при зверненні до суду з позовом, та звертає увагу, що цивільно-процесуальним законодавством саме на суд першої інстанції покладається вирішення питання про визначення виду судочинства.

Так, п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України в редакції, чинній на день постановлення оскаржуваної ухвали, встановлює, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. Аналогічне положення закріплене й в п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України в редакції 2017 року.

За таких обставин, повернення позовної заяви особі, що її подала, з підстав не передбачених діючим законодавством, унеможливлює реалізацію права такої особи на справедливий розгляд справи, яке гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950).

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя, що є беззаперечною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

За таких обставин та враховуючи, що вирішення питання з відкриття провадження у справі за позовом відноситься тільки до повноважень суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з направленням матеріалів цивільної справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 вересня 2017 року - скасувати.

Матеріали цивільної справи повернути до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 січня 2018 року.

Головуючий:

Судді: