УХВала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КузнєцоваВ.О., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про виселення, стягнення майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2016 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про виселення, стягнення майнової та моральної шкоди, посилаючись на те, що він проживає в квартирі АДРЕСА_2, в яку незаконно вселився відповідач та чинить йому перешкоди в користуванні квартирою.

Оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку виселитися з вказаної квартири та чинить усякі перешкоди в користуванні квартирою позивачу, заподіюючи останньому майнової та моральної шкоди, просив позов задовольнити шляхом виселення ОСОБА_5 та стягнення відшкодування з останнього на користь позивача майнової шкоди в розмірі 82 000 грн та моральної шкоди - 80 000 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалені в справі судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не встановлено.

Судом установлено, що ОСОБА_4 проживає в квартирі АДРЕСА_2.

ОСОБА_5 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2010 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_6до ОСОБА_4, ВГІРФО Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право на житлову площу. Позов ОСОБА_4до ОСОБА_7, ОСОБА_6, ВГІРФО Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про вселення, усунення перешкод в користуванні житлом та зобов'язання поновити його на реєстраційному обліку задоволено.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2011 року позов ОСОБА_4 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, КП «Міське агентство з приватизації житла», ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації житла задоволено. Визнано недійсним та скасовано розпорядження органу приватизації, яке видано 18 лютого 2010 року за № НОМЕР_1 Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, стосовно зазначеної квартири про приватизацію останньої ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 видане 18 лютого 2010 року Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради ОСОБА_7 та ОСОБА_6в рівних частках на вказану квартиру.

Зазначена квартира знаходиться в комунальній власності.

Відповідно до довідки про склад сім'ї та реєстрації від 18 квітня 2014 року в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_4

07 вересня 2014 року ОСОБА_7 померла.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6про вселення та зобов'язання не перешкоджати в проживанні в квартирі задоволено.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2016 року заява ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_6 недієздатною задоволена.

Як вбачається з матеріалів ЖЄО № 46888 та рапорту Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області в порушенні кримінального провадження відносно відповідача було відмовлено, винесено останньому офіційне застереження про неприпустимість противоправної поведінки та проведена профілактична бесіда.

Відповідно до ст. 47 Конституції Україниніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСРніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку (ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР).

Статтею 150 ЖК Української РСР та ч. 1 ст. 383 ЦК Українивстановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Нормою ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 23 ЦК Україниморальна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту проживання в зазначеній квартирі ОСОБА_5, не доведено неправомірної поведінки відповідача, безпосереднього причинного зв'язку між правопорушенням та заподіянням збитків, як майнових, так і моральних, розмір відшкодування та його обрахування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, дійшов вірного й обґрунтованого висновку про передчасність звернення позивача до суду, оскільки не було визначено коло осіб, які незаконно користуються спірним житловим приміщенням та недоведеності проживання відповідача в спірній квартирі й вчинення з його боку перешкод для проживання позивача, також не доведені факти зіпсування спірної квартири та майна, яке там знаходиться.

При цьому судом вірно відмовлено ОСОБА_4 в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки він посилався, що шкода йому заподіяна фактом вчинення злочину, що не було підтверджено належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками апеляційного суду, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 висновків апеляційного суду не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що апеляційним судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Касаційна скарга ОСОБА_4 в частині оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2016 року також не підлягає задоволенню, оскільки вказане рішення було скасовано судом апеляційної інстанції.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов

О.В. Кадєтова

С.О. Карпенко