Справа №639/3098/17
Провадження №2/639/1523/17
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Труханович В.В.,

за участю секретаря - Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

23 травня 2017 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2, в якому просив суд ухвалити рішення, на підставі якого стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики грошових коштів від 01.12.2014 року у розмірі 1 625 000, 00 грн. та судовий збір у сумі 8 000, 00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.12.2014 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів.

Відповідно до п. 1 вказаного договору позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв 2 500 000, 00 грн.. Таку ж саме суму грошових коштів, без нарахування процентів позичальник зобов'язався повернути частинами позивачу, як позикодавцеві до 31.12.2019 року, згідно графіку повернення коштів.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, відповідач в свою чергу порушив свої зобов'язання за договором, а саме не повернув частину грошових коштів відповідно до графіку погашення заборгованості.

02.03.2017 року відповідачу було вручено вимогу про дострокове повернення частини позики, що залишилася у розмірі 1 625 000, 00 грн. у строк до 07.03.2017 року.

Вказана вимога не була виконана відповідачем у строк, у зв'язку із чим позивач і вимушений був звернутися до суду з вище зазначеним позовом.

Представник позивача,ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 23.05.2017 року, в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила суд задовольнити позовні вимоги, та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що 01 грудня 2014 року ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) уклали договір позики грошових коштів.

Відповідно до п. 1 Договору позикодавець передає у власність, а позичальник приймає 2 500 000, 00 грн., далі іменується позика. Таку ж саме суму грошових коштів, без нарахування процентів позичальник зобов'язується повернути частинами позикодавцеві до 31.12.2019 року згідно графіку повернення коштів, що зазначений в пункті 1.5. цього договору. (а.с. 7-9)

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається з Розписки про отримання позики від 01.12.2014 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1, у день складання цієї розписки, грошові кошти, в якості позики у сумі 2 500 000, 00 грн.( а.с. 10-11)

Відповідно до п. 1.5. Договору позики грошових коштів від 01.12.2014 року кошти повинні були повертатися однаковими платежами у розмірі 125 000, 00 грн. не пізніше наступних чисел: 01.03.2015 року, 01.06.2015 року, 01.09.2015 року, 01.12.2015 року, 01.03.2016 року, 01.06.2016 року, 01.09.2016 року, 01.12.2016 року, 01.03.2017 року, 01.06.2017 року, 01.09.2017 року, 01.12.2017 року, 01.03.2018 року, 01.06.2018 року, 01.09.2018 року, 01.12.2018 року, 01.03.2019 року, 01.06.2019 року, 01.09.2019 року, 01.12.2019 року.

Відповідно до розписки від 01 березня 2015 року ОСОБА_1 підтвердив, що ним було отримано за договором позики грошових коштів від 01.12.2014 року від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 125 000, 00 грн. в день складання цієї розписки. (а.с. 12)

Відповідно до розписки від 01 червня 2015 року ОСОБА_1 підтвердив, що ним було отримано за договором позики грошових коштів від 01.12.2014 року від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 125 000, 00 грн. в день складання цієї розписки. (а.с. 13)

Відповідно до розписки від 01 вересня 2015 року ОСОБА_1 підтвердив, що ним було отримано за договором позики грошових коштів від 01.12.2014 року від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 125 000, 00 грн. в день складання цієї розписки. (а.с. 14)

Відповідно до розписки від 01 грудня 2015 року ОСОБА_1 підтвердив, що ним було отримано за договором позики грошових коштів від 01.12.2014 року від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 125 000, 00 грн. в день складання цієї розписки. (а.с. 15)

Відповідно до розписки від 01 березня 2016 року ОСОБА_1 підтвердив, що ним було отримано за договором позики грошових коштів від 01.12.2014 року від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 125 000, 00 грн. в день складання цієї розписки. (а.с. 16)

Відповідно до розписки від 01 червня 2016 року ОСОБА_1 підтвердив, що ним було отримано за договором позики грошових коштів від 01.12.2014 року від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 125 000, 00 грн. в день складання цієї розписки. (а.с. 17)

Відповідно до розписки від 01 вересня 2016 року ОСОБА_1 підтвердив, що ним було отримано за договором позики грошових коштів від 01.12.2014 року від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 125 000, 00 грн. в день складання цієї розписки. (а.с. 18)

Позивач вказує, що надалі відповідач перестав виконувати свої зобов'язання за Договором позики грошових коштів від 01.12.2014 року, у зв'язку з чим позивачем 02.03.2017 року було вручено відповідачу Вимогу про дострокове повернення частини позики у строк до 07.03.2017 року.

Вищезазначена вимога відповідачем виконана у строк не була.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

09 жовтня 2017 року через канцелярію суду представником позивача було надано оригінал Договору позики грошових коштів від 01.12.2014 року.

Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов'язання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12).

Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відтак, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 8 000, 00 грн. сплачена відповідно до квитанції № 2Р1840 від 18.05.2017 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 15, 88, 169, 208, 209, 212-215, 224-225 ЦПК України, ст.ст. 10, 524, 526, 530, 533, 536, 549-551, 610, 611, 612, 625, 631, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики грошових коштів від 01.12.2014 року у розмірі 1 625 000, 00 грн. (один мільйон шістсот двадцять п'ять тисяч гривень 00 копійок)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8 000, 00 грн. (вісім тисяч гривень 00 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня одержання його копії.

Суддя В.В. Труханович