Справа № 2610/1518/2012
Провадження № 4-с/761/18/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Волошина В.О.

при секретарі: Гончар Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нідзельської Аліни Вікторівни, заінтересована особа: ОСОБА_3 про визнання дій протиправними; визнання незаконної та скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

В липні 2016р. заявниця ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду із даною скаргою, в якій просила суд:

- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нідзельської А.В. щодо винесення постанови від 30 червня 2016р. про закінчення виконавчого провадження № 35521933;

- визнати незаконною і скасувати постанову від 30 червня 2016р. старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нідзельської А.В. про закінчення виконавчого провадження № 35521933.

Свою скаргу, заявниця обґрунтовувала тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2012р. по цивільній справі № 2610/1518/2012, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей задоволено частково, і стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку /доходу/ але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 23 січня 2012р. і до виповнення найстаршою дитиною повноліття.

Після досягнення старшою дитиною сторін повноліття, 30 червня 2016р. старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нідзельської А.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 35521933, яке було відкрито з примусового виконання зазначеного вище рішення суду, на підставі п. 8) ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин. На думку заявниці. Зазначена постанова є незаконною, а дії державного виконавця неправомірними, оскільки рішення суду не виконується, тому що на утриманні заявниці перебуває молодша донька, аліменти на яку боржник не сплачує, а тому заявниця вимушена була звернутись до суду з вказаною скаргою.

В судовому засіданні представник заявниці, подану скаргу підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в ній просив суд її задовольнити і захистити в першу чергу інтереси дитини, яку батько відмовляється утримувати в порушення вимог Закону та наявного рішення суду, яке набрало законної сили.

Представник боржника ОСОБА_3 проти задоволення скарги заперечувала, зазначаючи, що державний виконавець діяв в межах Закону та наданих йому повноважень, вимоги скарги не ґрунтуються на вимогах Закону, а тому не підлягають задоволенню.

Старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нідзельська А.В., про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, поважності причин неявки суду не повідомила, суд вважає за можливе, враховуючи строки визначені ч. 1 ст. 386 ЦПК України, розглянути справу у відсутність сторони.

Суд, заслухавши пояснення представників заявника (стягувача), боржника, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2012р. (справа № 2610/1518/2012, провадження № 2/2610/3989/2012) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задоволено частково. На підставі цього рішення суду підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 23 лютого 2012р. і до виповнення найстаршою дитиною повноліття.

03 грудня 2012р. Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист з примусового виконання зазначеного рішення суду, який було пред'явлено стягувачем до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

30 червня 2016р. старшим державним виконавцем Нідзельською А.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 35521933, яке було відкрито з примусового виконання зазначеного вище рішення суду, на підставі п. 8) ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), якою передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 183 СК України передбачено, що якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Однак, суд вважає, що підстав для закінчення державним виконавцем виконавчого провадження не було, оскільки на час винесення постанови рішення суду в повному обсязі виконано не було.

Так, зокрема рішенням суду було стягнуто на користь заявниці аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку боржника.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у зв'язку з досягнення старшою дитиною ОСОБА_4, повноліття державний виконавець був зобов'язаний здійснити перерахунок розміру аліментів, що підлягали стягненню з боржника у відповідності до вимог ст. 183 СК України та продовжити стягнення аліментів у новому розмірі до досягнення молодшою дитиною ОСОБА_5 повноліття, а не виносити постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 2) ч. 2 ст. 12 цього Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

За змістом ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи (ч.2 ст. 387 ЦПК України).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нідзельської А.В. щодо винесення постанови від 30 червня 2016р. про закінчення виконавчого провадження № 35521933, і з метою захисту права стягувача зазначена постанова підлягає скасуванню, як незаконна.

Керуючись ст. ст. 3, 57, 58, 60, 208 - 210, 218, 223, 383 - 389 ЦПК України; ст. 183 СК України; ст.ст. 11, 17, 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин, суд, -

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нідзельської Аліни Вікторівни, заінтересована особа: ОСОБА_3 про визнання дій протиправними; визнання незаконної та скасування постанови - задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нідзельської Аліни Вікторівни щодо винесення постанови від 30 червня 2016р. про закінчення виконавчого провадження № 35521933.

Визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нідзельської Аліни Вікторівни про закінчення виконавчого провадження № 35521933.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги, протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: