АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року у справі позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_3, про визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_3, про визнання договору поруки припиненим в якому, з уточненнями, просила визнати договір поруки №022-2008-408-Р/1 від 29 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал Банк» таким, що припинив свою дію.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 29.02.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 022-2008-408. В забезпечення виконання позичальником умов вказаного кредитного договору між нею та ПАТ «Універсал Банк» укладено спірний договір поруки.

Оскільки порука за укладеним з ПАТ «Універсал Банк» договором припинилася у зв'язку із закінченням строку пред'явлення вимоги до поручителя, однак банк в порушення ст. 559 ЦК України звернувся до суду з позовом до неї та ОСОБА_3 з вимогою про солідарне стягнення з них кредитної заборгованості, ОСОБА_1 просить суд визнати її поруку припиненою.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Справа № 756/10926/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3950/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Жук М.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт, посилається на те, що суд першої інстанції не правильно послався у рішенні тільки на встановлені обставини іншім судом. Апелянт просить звернути увагу на те, що банк пред'явив до суду позов до поручителя більш ніж через 6 місяців після пред'явлення досудової вимоги. На думку апелянта, нормами ст.559 ЦК України встановлено, що протягом 6 місяців кредитор повинен пред'явити саме позов до суду.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу, на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України, у відсутності не з'явившихся осіб.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.11.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», що в подальшому змінило назву на ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 022- 2008-408 за умовами якого ОСОБА_3 надано кредит на суму 128 155 доларів США зі сплатою процентів за користування в розмірі 12,45 річних на строк до 10.02.2026 року (а.с. 5-7).

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_3 за цим кредитним договором, 29.11.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1. укладено договір поруки № 022-2008-408-р/1 за умовами якого ОСОБА_1 зобов'язалася відповідати перед банком за невиконання ОСОБА_3 усіх зобов'язань за кредитним договором від 29.02.2008 року № 022-2008-408 (а.с. 58, 59).

В подальшому до кредитного договору № 022-2008-408 від 29.02.2008 року вносились зміни та доповнення на підставі укладених між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 додаткових угод від 10.05.2009 року та 03.06.2009 року (а.с. 51-57).

Відповідно, 10.05.2009 року та 03.06.2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладались додаткові угоди до договору поруки від 29.11.2008 року № 022-2008- 408-р/1, за якими ОСОБА_1 брала на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором від 29.02.2008 року № 022-2008- 408 з урахуванням змін та доповнень, внесених додатковими угодами до цього кредитного договору (а.с, 62-65).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.03.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 28.04.2011 року, позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, а в зустрічному позові ОСОБА_3, ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсним кредитного договору від 29.02.2008 року № 022-2008-408 з додатковою угодою, договору іпотеки від 29.02.2008 року з договором про внесення змін та доповнень, договорів поруки від 29.02.2008 року № 022-2008-408-р/1 з додатковою угодою, від 29.02.2008 року № 022-2008-409р/1 з додатковою угодою, а також застосування наслідків недійсності шляхом повернення в попередній стан - відмовлено (а.с. 71-77).

Цими судовими рішенням, встановлено та відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню факт чинності поруки ОСОБА_1 на час вирішення цієї справи та стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором від 29.02.2008 року № 022-2008-408 солідарно з боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, стягнуто з позивачки, як з поручителя, солідарно з боржником за основним зобов'язанням заборгованість за кредитним договором, обставин які б перешкоджали покладенню на ОСОБА_1 обов'язку відповідати разом із ОСОБА_3 за зобов'язаннями перед банком, зокрема припинення поруки, не встановлено, указана обставина відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає

Колегія суддів погоджується з рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд першої інстанції правильно визначився із виниклими правовідносинами сторін, правильно розглянув справу на основі наданих сторонами доказів та ухвалив законне та обґрунтоване рішення

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта те, що суд першої інстанції помилково послався на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.03.2011 року, як на підтвердження того, що порука ОСОБА_1 не була припинена.

Апелянт помилково вважає, що під час розгляду вказаної справи, не розглядалося питання припинення поруки ОСОБА_1.

Як вбачається з тексту вказаного рішення, предметом розгляду було, зокрема, вимога ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, як боржника і поручителя.

В такому випадку, задовольняючи вказану позовну вимогу, суд був зобов'язаний перевірити чи не припинилася порука, не зважаючи на те, що сторонами не було заявлено відповідних вимог, а тому доводи апелянта є безпідставними.

Помилковим є і твердження апелянта про те, що відповідно до ст.559 ЦК України, кредитор мав звернутися до поручителя протягом шести місяців з дати виконання зобов'язань саме з позовною заявою.

Так, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Аналізуючи положення ч.4 ст.559 ЦК України, колегія суддів прийшла до висновку, що кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання повинен пред'явити вимогу до поручителя, не важливо чи в позасудовому порядку, чи пред'явивши позов до суду.

Другим реченням ч.4 ст.559 ЦК України не встановлено імперативної вимоги для кредитора про пред'явлення саме позову до поручителя, як це встановлено у випадку, передбаченому третім реченням.

Більш того, в даному випадку ПАТ «Універсал Банк» пред'явив до ОСОБА_1 досудову вимогу та звернувся до суду з позовом протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В п.5.2.5 кредитного договору №022-2008-408 від 29 лютого 2008 року сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин, вказаних нижче, та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту. (а.с.5-7).

Вимогу про дострокове повернення кредиту ПАТ «Універсал Банк» було вручено ОСОБА_3 14.04.2010р., що підтверджується відповідною вимогою з розпискою останньої (а.с.67), а тому за умовами п.5.2.5 договору, термін повернення кредиту настав 15.05.2010 року.

З досудовою вимогою до поручителя ОСОБА_1 ПАТ «Універсал Банк» звернувся 14.04.2010р., що підтверджується відповідною вимогою з розпискою останньої (а.с.67, на звороті).

З позовною заявою до суду, в тому числі і до поручителя ОСОБА_1, ПАТ «Універсал Банк» звернувся 10.11.2010р., що підтверджується штампом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області на позовній заяві (а.с.68), тобто також в межах шестимісячного строку з настання терміну повернення кредиту.

Отже, доводи апелянта про пропуск банком шестимісячного строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України, для пред'явлення вимог до позивача, як поручителя, є безпідставними та надуманими.

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді