Ухвала

іменем україни

12 квітня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 06 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року публічнеакціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_3 безпідставно набуті грошові кошти.

На обґрунтування позову позивач посилався на те, що відповідач з 02 березня 2011 року є користувачем web-інтерфейсу LIQPAY. Правовідносини з використання web-інтерфейсу LIQPAY врегульовані угодою, яка розміщена на сайті https://www.LiqPAY.com/(далі - Угода), згідно п. 1.1 якої ПАТ КБ «ПриватБанк» приймає на себе зобов'язання здійснювати приймання/переведення грошових коштів від клієнта за web-інтерфейсом LIQPAY. Пунктом 3.3 Угоди передбачено, що обов'язки банку в межах Угоди обмежуються прийманням грошових коштів у клієнтів та передачею грошових коштів особам, яким вони призначені. Для користування web-інтерфейсом LIQPAY користувач має лише зазначити свій номер мобільного телефону, персональні дані та приєднатися до Угоди. Крім іншого, web-інтерфейс LIQPAY надає можливість здійснювати поповнення рахунку LIQPAY, переказ коштів .на інші рахунки LIQPAY, переказ коштів на платіжні картки та здійснювати інші операції. Угода не встановлює можливість надання у користування коштів понад залишок коштів клієнта.

Безпідставне отримання відповідачем грошових коштів стало можливим у зв'язку зі здійсненням заміни старого інтерфейсу на новий із доповненням його функціонального наповнення та зміною технології обробки платежів. При цьому для перегляду архівних операцій користувачам нового web-інтерфейсу LIQPAY залишався доступним старий web-інтерфейс.

Вказував, що відповідачем було виявлено та використано вразливість нового web-інтерфейсу LIQPAY, яка полягала в тому, що через архів операцій старого web-інтерфейсу LIQPAY користувач мав можливість ініціювати здійснення переказу саме у старому web-інтерфейсі LIQPAY. Основна технологічна відмінність двох web-інтерфейсів полягала у тому, що в новому web-інтерфейсі переказ і відображення інформації за його результатом здійснювалося онлайн, тобто негайно, а в старому - негайно проводилась лише перевірка наявності коштів, а проведення операцій відображалося через проміжок часу, не менший 1-2 годин. Операції у новому Web-інтерфейсі LIQPAY не відображались та не впливали на залишок коштів в старому web-інтерфейсі LIQPAY.

Відповідачем в окремі дати у 2013-2014 роках без наявної на те правової підстави було здійснено операції у старому та новому web-інтерфейсах LIQPAY, які дали йому змогу здійснити перекази коштів на загальну суму 233 090 грн, тобто більше за суму наявних коштів на рахунку.

Посилаючись на те, що вказані грошові кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню банку відповідно до ст.ст. 1212-1214 ЦК України, ПАТ КБ «ПриватБак» просило позов задовольнити, стягнувши зазначену вище суму з відповідача, а також стягнути проценти за користування грошовими коштами у розмірі 40 835 грн 46 коп.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Донецької області від 06 липня 2016 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий судовий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відносини банку з клієнтом при наданні послуг в web-інтерфейсі LIQPAY регулюються наступними нормативними актами: Законами України «Про банки і банківську діяльність», «Про платіжні системи і переказ коштів в Україні», Положенням про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів, затвердженим постановою правління Національного банку України від 30 квіт6я 2010 року № 223, Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків в національній і іноземній валютах, затвердженою постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні у національній валюті, затвердженою постановою правління Національного банку України від 21 квітня 2004 року № 22, постановою Національного банку України від 16 вересня 2013 року № 365.

LIQPAY - це торгова марка банку, унікальний веб - інтерфейс для вводу реквізитів платежу в мережі Інтернет і ініціювання переказу грошових коштів, рахунок LIQPAY - це номер мобільного телефону, обліковий запис клієнта у web-інтерфейсі LIQPAY.

Судами встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» у порядку, передбаченому ст. 634 ЦК України, за угодою користувача запропонував необмеженому колу фізичних осіб можливість отримання послуг по переказу грошових коштів з використанням web-інтерфейсу LIQPAY.

02 березня 2011 року ОСОБА_3 приєднався до запропонованої угоди шляхом реєстрації в web-інтерфейсі LIQPAY та повністю погодився з усіма умовами угоди користувача (договору приєднання) про використання web-інтерфейсу LIQPAY (далі - Умова).

Згідно п. 1.4 цієї Угоди, вона вступає в силу з моменту реєстрації клієнта в web-інтерфейсі LIQPAY.

Відповідно до розділу 3 Угоди банк виконує доручення клієнта, які містяться в дистанційному розпорядженні, відправленому банку.

Згідно п. 3.2.2 Умов авторизація на сайті www.LIQPAY.com для клієнтів проходить виключно за допомогою одноразового пароля OTP. У якості логіна для авторизації використовується номер телефону клієнта у міжнародному форматі, у якості пароля використовується восьмизначний динамічний пароль, який приходить у SMS на зареєстрований номер телефону клієнта.

Зобов'язання банку в рамках Угоди обмежуються прийманням грошових коштів у клієнтів і передачею грошових коштів особам, ким вони призначені.

Згідно п. 3.5 Угоди контрагент, на чию адресу клієнт ініціює переказ, вказується клієнтом в дистанційному розпорядженні. Зобов'язання Банку по переказу грошових коштів на користь контрагента вважається виконаним з моменту виконання вказаного розпорядження.

Пунктом 3.8 Угоди передбачено, що інформація про суттєві зміни умов Угоди, зміни тарифів опубліковується не пізніше, ніж за три дні до набрання чинності таких змін (а. с. 10 зворот).

Згідно п. 7.1.1 Угоди у разі внесення банком в Угоду суттєвих змін, що впливають на можливість використовувати визначено при web-інтерфейсі LIQPAY клієнтом, банк повідомляє про них клієнта на сайті www.LIQPAY.com, не пізніше ніж за три дні до набрання чинності цих змін. У разі незгоди клієнта із змінами умов Угоди, останній вправі розірвати Угоду у вказаний строк (а. с. 12 зворот).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із його недоведеності. Суд зазначив, що позивач не довів того факту, що рахунок № 4731 1850 1395 8252 є рахунком ОСОБА_3 і грошові кошти рухалася по рахунку відповідача у нелігитимному порядку, а також того, що ці грошові кошти є набутими неправомірним способом та не є власністю відповідача, а навпаки є власністю позивача.

Також суд послався на те, що відповідно до п. 3.7.1 Угоди банк мав право призупиняти роботу програмних і/або апаратних засобів, які забезпечують функціонування web-інтерфейсу LIQPAY, відтак, при допущені відповідачем зловживання у користуванні послугами банку щодо перерахування коштів, позивач мав право самостійно зупинити роботу інтерфейсу з обслуговування відповідача.

Такі висновки судів є правильними та відповідають фактичним обставинам справи, судами вірно визначено правовідносини сторін та закон, який їх регулює.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України, зокрема ст. 1212 ЦК України

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок iншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна в iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. ч. 1, 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що наявність договору чи іншого правочину є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не забороненийцивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених ст. ст. 11, 600, 601, 604- 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі публічного договору приєднання - Угоди користувача LIQPAY, тобто, є зобов'язальними, і тому вони регулюються нормами зобов'язального права.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З урахуванням вищенаведеного, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що між сторонами виникли договірні правовідносини у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 634 ЦК України, шляхом укладення договору приєднання.

Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13 та від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Установивши фактичні обставини справи, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, врахувавши зазначену вище правову позицію Верховного Суду України, суди,на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи скарги про те, що судами не враховані виписки з рахунку відповідача, додаткові відомості щодо проведених збійних операцій, із визначення дати, часу, суми операції, суми вхідного та вихідного залишку на рахунках, колегія суддів відхиляє, оскільки з наданих позивачем роздруківок неможливо зробити висновок про те, що відповідач у період з 10 вересня 2013 року до 11 травня 2014 року ініціював, а позивач здійснив перерахунок коштів на суму 233 090 грн, тобто більшу суму, ніж мав відповідач на своєму картковому рахунку. На підтвердження зазначених доводів банком не надано ні акту службового розслідування, ні акту ревізії чи перевірки, ні інших доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів також не спростовують і зводяться до оцінки та переоцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України, і не дають підстав вважати, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 06 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик