Справа № 645/3720/17
Провадження № 2/645/2109/17
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 листопада 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Сілантьєвої Е.Є.
при секретарі судового засідання Момот О.І
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», про стягнення заборгованості, -
В обґрунтування позову позивач зазначив, що він як спадкоємець, отримав від відповідача 319 218,38 грн. депозитного вкладу, однак, відповідач не виплатив йому проценти за вкладом за фактичний строк перебування коштів на рахунку банку, а саме за період з 01.06.2016 року по 27.12.2016 року, чим порушив його права, тому просить суд стягнути заборгованість за процентами, три відсотка річних від простроченої суми, інфляційні витрати та пеню.
Представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі та просила суд його задовольнити.
Відповідач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, сповіщався належним чином про час і місце судового розгляду справи шляхом направлення судових повісток, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи та розписки про отримання судових повісток після судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України
Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши докази, надані сторонами в обґрунтування їх вимог та заперечень, приходить до наступного.
Відповідно до п. 6 договору вклад автоматично продовжується ще на один строк, вказаний в розділі «Дані по вкладу». Строк вкладу продовжується неодноразово без явки ОСОБА_3 в Банк. Новий строк вкладу починається від дня, що слідує за датою закінчення попереднього строку вкладу.
Враховуючи зазначену умову, строк вкладу автоматично продовжився до 28.04.2017 року.
14.03.2014 року БелявцеваТетяна Леонідівна померла, свідоцтво про смерть cерії І-ВЛ № 433932, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції.
28.12.2016 року отримав 319 218,38 грн. депозитного вкладу, що підтверджується довідкою № 981І-60К4-4ІLC-117Т від 24.05.2017 року.
Відповідач листом від 17.01.2017 року № 20.1.0.0.0/7-20170116/244 повідомив позивача, що банк 01.06.2016 року закрив вкладний рахунок та облікував вклад на відповідних рахунках без нарахування процентів до моменту отримання вкладу.
На думку відповідача відсутні підстави для нарахування процентів у період з 01.06.2016 року дата закриття вкладного рахунку, по 28.12.2016 року дата отримання позивачем вкладу.
Суд не може погодитися з такою позицією відповідача.
Статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність» установлено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 512 ЦК України самостійною підставою заміни кредитора в зобов'язанні є правонаступництво.
Відповідно до частини другої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора. Проте у зобов'язаннях, не пов'язаних з особою кредитора, смерть не призводить до припинення зобов'язань, а відбувається перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб - спадкоємців.
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Статтею 1228 ЦК України встановлено право вкладника розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі).
Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним (частина друга статті 1228 ЦК України).
Відповідно до вимог статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Згідно із частиною п'ятою статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.
Оскільки сторонами спірного договору банківського вкладу є банк (боржник) і вкладник (кредитор), а зобов'язання банку виплачувати проценти на суму вкладу не є нерозривно пов'язаним з особою вкладника, то таке зобов'язання відповідача не припиняється внаслідок смерті вкладника, входить до складу спадщини та триває до моменту фактичного повернення коштів спадкоємцям.
Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постановах від 4 вересня 2013 року, від 18 вересня 2013 року, від 20 листопада 2013 року, від 22 січня 2014 р.,від 9 квітня 2014 р, які згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.
Щодо заявлених вимог позивача про стягнення трьох відсотків річних та суми боргу з урахуванням індексу інфляції суд приходить до висновку про їх обґрунтованість з огляду на норми діючого законодавства України.
Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Наданий позивачем розрахунок 3% річних за користування грошовими коштами та розрахунок інфляційних збитків підтверджують правомірність заявлених до стягнення сум в розмірі 471,09 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами та розрахунок інфляційних збитків та 1 874,71 грн. інфляційних збитків.
Стосовно стягнення пені в розмірі, визначеному Законом України від 12 травня 1991 р. № 1023-XII «Про захист прав споживачів», судом встановлено, що відповідно до ст. 2 Закону України від 7 грудня 2000 р. N 2121-III «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України від 12 липня 2001 р. № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України).
Стаття 1 Закону України від 12 травня 1991 р. № 1023-XII «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3).
Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України від 12 травня 1991 р. № 1023-XII «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.
Аналіз змісту цих норми дає підстави вважати, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України від 12 травня 1991 р. № 1023-XII «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. До аналогічного висновку прийшла судова палата у цивільних справах Верховного суду України в постанові від 28.09.2016 року. Наданий позивачем розрахунок підтверджує заявлену до стягнення суму пені в розмірі 150 250,32 грн.
Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог.
Питання щодо судових витрат суд вирішує в порядку ст. 88 ЦПК України.
На підставі ст.ст.599, 608, 1058, 1061, 1216, 1218, 1219 ЦК України, керуючись ст.ст.10,57,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст.. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: