Номер провадження: 22-ц/785/1177/17
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Заїкіна А.П., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товарної біржи «ПРОФІ-Т», товариства з обмеженою відповідальністю «Спільна Словенсько-Українська компанія «ДМ Консалтинг», треті особи - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Журавель Миколи Володимировича, Арбітражний керуючий Дарієнко Віктор Дмитрович про визнання недійсними аукціону, протоколу, передавального акту, свідоцтва про право власності, визнання права власності на 1/5 частку окремої будівлі цілісного майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1,за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2016 року,

встановила:

06.12.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом.

13.12.2016 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, а саме, накладення арешту на цілісний майновий комплекс ЗАТ «Санаторій «Україна», загальною площею 10236,8 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01; просив заборонити ТОВ «Спільна Словенсько - Українська компанія «ДМ Консалтинг» вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, у тому числі, але не обмежуючись шляхом: продажу, дарування, міни, уступки в рахунок боргу, відступлення майнових прав, передання в довічне управління, передання до статутного капіталу (фонду) тощо, а також, передання в заставу (іпотеку) цілісний майновий комплекс ЗАТ «Санаторій «Україна», загальною площею 10236,8 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01.

Заяву мотивовано тим, що з 2006 року ОСОБА_2 є власником 1/5 часток окремих будівель літ. «И», літ. «Я» колишнього цілісного майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1

Вказані будівлі входили до цілісного майнового комплексу ЗАТ «Санаторій «України» в 2004 році були виділенні у самостійні об'єкти нерухомості та у 2006 році перейшли спочатку у власність ТОВ «Керама-Центр», потім у спільну часткову власність інших власників.

На даний час містяться записи про право власності на 42 самостійні об'єкти нерухомого майна, які належать фізичним особам, а також запис про право власності ТОВ «Спільна Словенська - Українська компанія «ДМ Консалтинг на це з майно. Між позивачем та ТОВ «Спільна Словенсько-Українська компанія «ДМ «Консалтинг» існує спір про право власності стосовно окремих будівель цілісного майнового комплексу літ. «И», літ. «Я», якими відповідач може розпорядитись шляхом відчуження будь-яким способом на користь третіх осіб.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2016 року заяву представника ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту залишено без задоволення.

Вказане судове рішення оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2 через представника - ОСОБА_5

В скарзі з посиланням на порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали та постановки нової про задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено, що заходи забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем щодо накладення арешту на цілісний майновий комплекс ЗАТ «Санаторій «Україна», загальною площею 10236,8 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01 та заборона його відчуження, співмірний з заявленими позовними вимогами та існує реальна загроза відчуження належної позивачу частки.

Проте, повністю погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, оскільки суд внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права дійшов цього висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо.

Згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до вимог п. 1, 2 ч. 1, ч. 3 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 3, 4 постанови № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належить відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позовних вимог ОСОБА_2 є, зокрема, визнання недійсними правовстановлюючих документів ТОВ «Спільна Словенсько-Українська компанія «ДМ Консалтинг» на цілісний майновий комплекс за адресою: АДРЕСА_1, визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину окремих будівель цілісного майнового комплексу літ. «И», літ. «Я» за адресою: АДРЕСА_1

Підставою позовних вимог ОСОБА_2 є набуття на аукціоні Товариством з обмеженою відповідальні Спільна Словенсько-Українська компанія «ДМ Консалтинг» цілісного майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 у складі шістнадцяти будівель, до яких увійшли належні ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності окремі будівель цілісного майнового комплексу літ. «И», літ. «Я» за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що продаж з аукціону цілісного майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 у складі шістнадцяти будівель відбулась з порушеннями закону, оскільки на момент проведення такого аукціону всі шістнадцять будівель належали на праві власності окремим юридичним і фізичним особам, у тому числі ОСОБА_2, які придбали ці будівлі після припинення цілісного майнового комплексу, шляхом його поділу на самостійні об'єкти нерухомого майна протягом 2004-2006 років.

Із позовних вимог ОСОБА_2 вбачається, що останній оспорює законність набуття відповідачем не лише окремих будівель цілісного майнового комплексу, а сам факт існування цілісного майнового комплексу, як нерухомого майна і об'єкта цивільних прав на момент проведення аукціону.

Вирішуючи питання про застосування забезпечення позову, суд першої інстанції залишив поза увагою, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на цілісний майновий комплекс, що складається із шістнадцяти будівель: спальний корпус літ. "Б", спальний корпус літ. "Е", спальний корпус літ. "Ж", спальний корпус літ. "З", адміністративний корпус літ. "И", адміністративний корпус літ. "К", кінотеатр літ. "Л", котельна літ."О", бібліотека літ. "Т", сауна літ. "У", їдальня літ. "Ф", спальний корпус літ. "W", ТП літ. "Ю", РП літ. "Z", альтанка літ. "L", альтанка літ. "L1" за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ТОВ «Спільна Словенсько-Українська компанія «ДМ Консалтинг» як на самостійний об'єкт нерухомого майна, якому присвоєно індивідуальний реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що вищеперелічені будівлі, що увійшли до складу цілісного майнового комплексу не є самостійними об'єктами нерухомого майна, що унеможливлює накладення арешту лише на певні будівлі, як складові об'єкту нерухомого майна.

Позивач стверджує, що до складу неподільного об'єкту нерухомого майна, який зареєстрований на праві приватної власності за ТОВ «Спільна Словенсько-Українська компанія «ДМ Консалтинг» незаконного увійшли будівлі літ. «И», літ. «Я», які належать позивачу на праві спільної часткової власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 04 листопада 2006 року.

Необхідність застосувати саме такий вид забезпечення позову ОСОБА_2 мотивував наявністю спору про право між ним і ТОВ «Спільна Словенсько-Українська компанія «ДМ Консалтинг» на будівлі літ. «И», літ. «Я», а також тим, що відповідач може відчужити вказані будівлі літ. «И», літ. «Я» у складі цілісного майнового комплексу, що створює реальну загрозу невиконання, чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Отже, приймаючи рішення про відмову у задоволені заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову суд першої інстанції в порушення статей 151, 152 ЦПК України належним чином не з'ясував підстави і предмет позовних вимог та причини, у зв'язку з якими позивач просив забезпечити позов, не дав оцінки доводам позивача щодо необхідності застосувати саме такий вид забезпечення позову, у зв'язку з чим дійшов передчасних висновків про те, що заявлені позивачем заходи забезпечення позову є неспівмірними із заявленими позовними вимогами.

За таких обставин оскаржувана ухвала є передчасною.

Таким чином судова колегія вважає, що питання щодо забезпечення позову у справі вирішено судом всупереч нормам процесуального права з порушенням порядку, встановлений для його вирішення й це є підставою для скасування постановленої у справі ухвали за вимогами п. 3 ст. 312 ЦПК України з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 312 ч. 1 п. 3, 315, 319, 324 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2016 року скасувати з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

А.П.Заїкін

Ю.І.Кравець