У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Шимків С.С., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду від 21 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Орган опіки та піклування Рівненської міської ради; про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського міського суду від 21 лютого 2017 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Орган опіки та піклування Рівненської міської ради; про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини.

На ухвалу суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де покликався на її незаконність і необґрунтованість, що полягають у порушенні норм процесуального права.

На її обґрунтування зазначав про неврахування судом того, що з огляду на положення ст. 27 (1) ЦПК України задоволення заяви про залишення без розгляду може призвести до порушення прав третіх осіб, зокрема малолітньої дитини, питання про визначення місця проживання якої повинно вирішуватися разом з питанням про розірвання шлюбу. Через це судом не додержано вимог ст.ст. 160, 161, 109 СК України, розяснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя".

Вважає, що хоча розірвання шлюбу і окреме проживання не зменшують прав обох з батьків, але фактично найбільше повно може здійснювати свої права з виховання дитини саме той з них, з ким проживатиме дитина. Вирішення спорів про місце проживання малолітніх дітей у судовому порядку, якщо батьки не дійшли згоди вирішення цього спору добровільно, викликано і вимогами міжнародного права, оскільки Україна є його субєктом і робить усе можливе для урівноправлення національного законодавства до норм міжнародного права. Таким чином, судом не застосовано ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року), а також ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства".

Ґрунтуючись на тих переконаннях, що спір про те, з ким із батьків мають проживати діти повинен розглядатися при розлученні подружжя, та беручи до уваги наведене, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині залишення без розгляду позовних вимог про визначення місця проживання дитини, а справу направити до Рівненського міського суду для продовження судового розгляду.

В частині залишення без розгляду заяви про стягнення аліментів ухвала не оскаржувалася.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач сама подала заяву про часткове залишення позову без розгляду, а тому задовольнив її, залишивши без розгляду вимоги в частині визначення місця проживання дитини і стягнення аліментів.

Матеріалами справи встановлено, що на розгляді Рівненського міського суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Орган опіки та піклування Рівненської міської ради; про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (принцип диспозитивності цивільного судочинства). Тому суд зобовязаний залишити заяву без розгляду, якщо позивач звернувся з таким клопотанням.

Тобто звернення із заявою про залишення позову без розгляду робить неможливим вирішення спору, навіть якщо на цьому наполягає відповідач. Окрім того, позивач зберігає за собою можливість звернутися з тотожним позовом у майбутньому.

Виходячи з викладеного, спростовуються як необґрунтовані доводи апеляційної скарги про незастосування судом положень сімейного законодавства та міжнародного права, які підлягали застосуванню.

Більше того, в провадженні того ж суду знаходиться інша справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання та визначення місця проживання дитини, де може бути вирішене питання про те, з ким мешкатиме дитина.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України є додержання судом першої інстанції вимог закону при постановленні оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Рівненського міського суду від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: