Справа № 440/1716/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Журибіда Б.М.
Провадження № 22-ц/783/2849/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Буського районного суду Львівської області від 02 березня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа-Транс ЛТД» до ОСОБА_2 про стягнення суми нанесених збитків,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа-Транс ЛТД» 37377 грн.75 коп. нанесеного збитку та 1218 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_4 В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що відповідно до Переліку посад з якими можуть укладатися договори про матеріальну відповідальність, посада водія автотранспортних засобів з виконанням функцій експедитора як і виконувана ним робота не відноситься до матеріально-відповідальних посад. Звертає увагу, що в ОСОБА_5 соціальної політики від 29.04.2013 року №61/06/186-13 зазначено, що договір про матеріальну відповідальність може укладатися за наявності одночасно двох умов:1) наявність посади у Переліку; 2) виконання роботи має бути безпосередньо пов'язане із зберіганням, обробкою, продажем, (відпуском ), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва довірених працівникам цінностей. Сама наявність посади або роботи в переліку не дає підстав для укладення договору про повну матеріальну відповідальність, якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов'язки. Поза увагою суду залишиалсь правова позиція ВССУ у справі №6-20890 св13, де зазначено, що вказаний Перелік не підлягає розширеному тлумаченню, а договори про повну матеріальну відповідальність із працівниками чиї посади (виконувані роботи) в зазначеному переліку відсутні, юридичної сили не мають. Звертає увагу на роз'яснення надані ВССУ надані в п.4 листа «Про практику застосування законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду заподіяну роботодавцю» де зазначено, що підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконаня або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов'язків, в результаті чого підприємству, установі організації була завдана майнова шкода. Однак в матеріалах справи відсутня посадова інструкція чи посадові обов'язки відповідача, а відтак можна дійти висновку про відсутність порушення ним трудових обов'язків. Стверджує, що за актом прийманя-передачі транспортних засобів від 05.04.2013 року відповідачу передано карточку UTA без номера для користування послугами і права купівлі товарів від імені і за рахунок UTA( з обовязковим відшкодуванням клієнтом) винятково за межами України. Будь-яких грошових коштів позивач відповідачу не передавав, в тому числі на карточці, тобто матеріальні цінності у вигляді грошей відповідачу вручені не були, а відтак договір про повну матеріальну відповідальність наданий позивачем не може бути підставою для матеріальної відповідальності, оскільки не має юридичної сили. Позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на обґрунтування завдання йому матеріальної шкоди, зокрема інвентаризаційних та бухгалтерських документів. Крім цього, судом безпідставно відхилено клопотання про призначення судової бухгалтерської експертизи для визначення розміру збитків. Суд не надав належної оцінки поясненням відповідача з приводу написання заяви про отримання 44686 грн. про те, що така написана під тиском та під диктовку. Враховуючи наведене просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою колегії суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2017 року задоволено клопотання Генерального директора ОСОБА_6 «Європа-Транс ЛТД» ОСОБА_7 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Забезпечення проведення відеоконференції доручено Святошинському районному суду м.Києва, який знаходиться за адресою м.Київ вул. Якуба Колоса, 27-А- 21 листопада 2017 року о 14 год. 15 хв., однак представник позивача ОСОБА_6 «Євро-Транс» у визначений час не прибув для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, хоч належним чином був повідомлений про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат ОСОБА_4 не з»явилися в судове засідання, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Відповідно до ст. 305 ч.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 працював у ОСОБА_6 «Європа-Транс ЛТД» водієм з виконанням функцій експедитора, що підтверджується копією Наказу №643-к від 21 листопада 2011 року з підписанням договору про повну матеріальну відповідальність.

За умовами договору, відповідач ОСОБА_2 прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей, виявлених нестач переданих під звіт матеріальних цінностей, грошових засобів та зобов»зувався відшкодувати нестачу готових засобів та вартість відсутніх або зіпсованих з його вини товарів/ матеріалів.

Із долучених до матеріалів справи наказів за № 2819/в від 09.01.2015 р. № 321 від 25.02.2015р., №2967/в від 16.03.2015р., № 3052/в від 14.04.2015р., №3095/в від 30.04.2015р. та № 3134/в від 18.05.2015 року відповідач направлявся у відрядження за маршрутами Україна-Європа ( Угорщина, Словенія, Італія) - Україна для перевезення вантажу автомобілем MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1/АА 9570 ХР , який належить товариству, перетинаючи кордон такими країнами, як Угорщина та Словенія, де є багато платних доріг.

Для того, щоб водії під час відряджень не сплачували за автомобільні дороги готівковими коштами, ТОВ «Європа-Транс ЛТД» було укладено договір № 4800043 від 15.12.2010 року з фірмою «ТІМЕКС С.А.» (Польща) щодо користування сервісними картками UTA для сплати безготівковими коштами за платні автомобільні дороги. За допомогою таких карток водії безготівково сплачують певну суму коштів за певну відстань дороги.

Відповідно до умов договору «ТІМЕКС С.А.» два рази на місяць виставляє ОСОБА_6 «Європа-Транс ЛТД» акти виконаних робіт за пересування автотранспорту платними дорогами. Після отримання актів виконаних робіт за період з 01.01.2015 року по 31.07.2015 року ТОВ «Європа-Транс ЛТД» сплатило «ТІМЕКС С.А.» виставлену суму.

Відповідач ОСОБА_2 після повернення з відрядження здав акти виконаних робіт з розшифровками транзакцій, які ним виконувалися та було встановлено, що під час сплати за певний відрізок платної дороги, він в один і той же день сплачував карткою UTA декілька разів за один і той самий відрізок платної дороги, внаслідок чого позивачем було сплачено лишніх 47377, 75грн. Відповідач частково погасив борг, сплативши через бухгалтерію 10 000,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, зазначивши, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так як відповідач ОСОБА_2 не довів відсутності своєї вини, такий не звільнений від матеріальної відповідальності.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст.130 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов»язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Згідно із ч.1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

За приписами статті 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, що досягли вісімнадцятирічного віку, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв»язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджується в порядку, який визначається КМУ.

Перелік посад і робіт, що заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на збереження, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24, яка діє на території України відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року № 1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР». Цей перелік не підлягає розширеному тлумаченню. Договори про повну матеріальну відповідальність із працівниками, чиї посади (виконувані роботи) в зазначеному переліку не вказані, юридичної сили не мають. В названому вище Переліку значиться посада експедитора з перевезення вантажів.

Посада водія автотранспортних засобів з виконанням функцій експедитора як і виконувана ОСОБА_2 робота до зазначеного Переліку не відноситься.

У листі Міністерства соціальної політики України від 29.04.2013 року № 61/06/186-13 зазначено, що договір про повну матеріальну відповідальність може укладатися за наявності одночасно двох умов:1) наявність посади, яку працівник займає, або роботи, яку він виконує, міститься в Переліку; 2) виконання обов»язків згідно з посадою, виконання роботи професії має бути безпосередньо пов»язане із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва довірених працівникам цінностей. Тому наявність посади або роботи в Переліку не дає підстави для укладення договору про повну матеріальну відповідальність, якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов»язки.

Зазначене вище судом першої інстанції не взято до уваги при вирішенні спору.

Відповідно до ст.130 КЗпП України умовами матеріальної відповідальності є:1)пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4)прямий причинний зв»язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Відповідно до договору № 4800043 від 15.12.2010 року, укладеного між позивачем та фірмою «ТІМЕКС С.А.» (Польща) остання надає позивачу для користування сервісні картки UTA, які дають право користування послугами і право купівлі товарів від імені і за рахунок UTA ( з обов»язковим відшкодуванням витрат Клієнтом), винятково за межами України. На вказані картки розповсюджуються Загальні правила користування. Клієнт зобов»язується використовувати картки UTA на умовах, зазначених у загальних Правилах користування, які є додатком і невід»ємною частиною даного договору. Враховуючи наведене та що відповідачу надано картку UTA безномерну, не передано грошові кошти, відтак не можна вважати, що відповідач прийняв матеріальні цінності, враховуючи той факт, що договір про повну матеріальну відповідальність підписаний позивачем немає юридичної сили.

Статтею 1166 ЦК на яку посилався суд першої інстанції, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відповідальності, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В матеріалах справи відсутні дані бухгалтерського обліку, бухгалтерської експертизи, інвентаризаційні дані щодо завданої шкоди відповідачем, який при даних обставинах міг би нести обмежену матеріальну відповідальність. Сама переписка, листи - представника фірми «ТІМЕКС С.А.» не є правовою підставою для матеріальної відповідальності. Колегія суддів не вбачає в діях відповідача вини, прямого умислу та відповідно причинного зв»язку з нанесенням шкоди, яка не доведена.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, такі не спростовують висновків суду, є усталеною практикою приватних фірм щодо підлеглих працівників та часто повторюються у судовій практиці при вирішенні аналогічних спорів.

Відповідно до статті 309 ч.1 п.4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 02 березня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Європа-Транс ЛТД» у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді О.Ф.Павлишин

ОСОБА_8