15.05.2017 227/1270/17
У Х В А Л А

15 травня 2017 року Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мацишин Л.С.,

при секретарі Верній М.Г.

розглянувши цивільну справу у відкритому судовому засіданні в м. Добропілля за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Держпраці Донецької області, третя особа Виробничий структурний підрозділ «Шахтоуправління «Білозерське» товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про визнання бездіяльності незаконною та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 управління Держпраці Донецької області про визнання бездіяльності незаконною та зобовязання вчинити певні дії, третя особа Виробничий структурний підрозділ «Шахтоуправління «Білозерське» товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля».

15 травня 2017 року до початку розгляду справи представник позивача ОСОБА_2 управління Держпраці Донецької області надав суду заяву про закриття провадження в справі, посилаючись на те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Також, просив розглядати справу у його відсутності.

Позивач до судового засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представляти свої інтереси довірила адвокату ОСОБА_3

Представник позивача в судове засідання не зявився. Звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності. На позовних вимогах наполягав.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Суд, перевіривши матеріали справи дійшов висновку, що позивачем вірно було заявлено позов у цивільному порядку, оскільки спір виник із трудових правовідносин, а заява представника відповідача про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв'язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження у справі є вичерпними та визначені ст. 205 ЦПК.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК передбачено закриття провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", суд зупиняє або закриває провадження у справі чи залишає заяву без розгляду з підстав, передбачених відповідно статтями 201, 202, 205, 207 Цивільного процесуального кодексу України, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Закінчення провадження у справі з цих підстав без ухвалення рішення має бути належно вмотивовано в ухвалах, постановлених з цього приводу.

В своїй заяві про закриття провадження у справі представник відповідача послався на те, що предметом спору між сторонами є оскарження бездіяльності відповідача з приводу ненадання припису за формою Н-9. Відповідач є суб'єктом публічного права і оскаржується його бездіяльність як контролюючого органу, з цих підстав представник відповідача вважає, що відсутній спір про право цивільне, а позов повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Проте, суд не може погодитись з даними доводами представника відповідача, виходячи з наступного.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, 23 жовтня 2016 року при виконанні ОСОБА_1 завдання щодо вирівнювання рівномірності розподілу вугільної маси в вагонах, які вона заповнювала на своїй зміні, та які вже знаходились на іншому підприємстві, вона відчула біль у спині. Проте, в цей же день о 18 годині заступила у наступну робочу зміну, під час якої у звязку з несправністю обладнання з регулювання вологості вугільної маси, та несправністю вирівнювача вугільної маси в вагонах після завантаження, під час завантаження до вагонів, вона та інші працівники були змушені вирівнювати завантажену вугільну масу власними силами. При виконанні своїх обовязків відчула погіршення здоровя. 25 жовтня 2016 року ОСОБА_1 була направлена на стаціонарне лікування до Добропільської лікарні, де їй було встановлено початковий діагноз: гострий вертоброгенний попереково-крижовий радикуліт з вираженим больовим мязово-тонічним синдромом.

01 березня 2017 року вона знов потрапила на стаціонарне лікування до «Добропільської лікарні інтенсивного лікування», де було встановлено інший діагноз: вертеброгенна ішемічна мієлопатія з нижнім параперозом, сфінктерними порушеннями, стадія загострення.

Комісією з розслідування вказаного факту складено акт форми Н-5 від 08 грудня 2016 року, згідно якого ОСОБА_1 було встановлено другу групу інвалідності загального захворювання тимчасово до 01 березня 2018 року, тобто комісією не встановлено нещасний випадок таким, що пов'язаний з виробництвом.

30 грудня 2016 року позивач звернулась зі скаргою до ОСОБА_2 управління Держпраці в Донецькій області та до комісії з вимогою провести повторне розслідування причин виникнення в неї захворювання та встановити що воно повязане з виробництвом, що не входить в її професійні обовязки, але які вона виконувала за наказом керівництва у звязку з виробничою необхідністю.

Листом від 10 лютого 2017 року, який надійшов з ГУ Держпраці, позивача було повідомлено, що головним лікарем міської СЕС та ГУ Держпраці комісія з розслідування причин виникнення професійного захворювання не була скликана у звязку з тим, що діагноз гострий вертеброгенний попереково-крижовий радикуліт не входить до переліку професійних захворювань.

У відповідбь на надісланий 01 березня 2017 рокуголовнму лікарю Добропільської санітарно-епідеміологічної станції лист позивач 17 березня 2017 року отримала роз'яснення № 271/2.1 Добропільської міської філії ДУ "Донецький обласний лабораторний центр міністерства охорони здоров'я", згідно якого Добропільську СЕС ліквідовано 31 грудня 2012 року, а функції щодо розгляду та оформлення документів про підтвердження професійного захворювання передані в Головне управління "Держпраці" в Донецькій області.

Тому, позивач, посилаючись на те, що спори за позовами осіб щодо захисту порушених трудових прав, які ґрунтуються на положеннях норм трудового законодавства, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила визнати незаконною бездіяльність відповідача та зобов'язати його видати Виробничому структурному підрозділу «Шахтоуправління «Білозерське» товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» припис форми Н-9, в якому зобов'язати видати акт форми П-3, направити його лікарю-профпатологу, який для встановлення остаточного діагнозу та звязку захворювання з впливом шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу повинен буде направити ОСОБА_1 до спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу з відповідними документами. У супровідних документах та акті форми П-3 просила вказати й інші встановлені вище обставини за яких вона отримала захворювання, для обєктивного розслідування.

Таким чином з матеріалів справи вбачається, що предметом позову є оскарження дій відповідача з проведення розслідування нещасного випадку на виробництві, який стався з позивачем.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ст. 22 Закону України від 14.10.1992 року № 2694-Х11 «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок.

За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом, питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця.

Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Відповідно до ст. 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Згідно змісту п. 7 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 30 листопада 2011 року № 1232 (далі Порядок) розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров'ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов'язків.

Пунктом 34 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 N 1232, визначено права посадових осіб органу Держгірпромнагляду у випадку порушення роботодавцями вимог Порядку під час настання нещасного випадку та проведення розслідування.

Контроль за своєчасністю та об'єктивністю проведення розслідування нещасних випадків, підготовкою матеріалів розслідування, веденням обліку нещасних випадків, вжиттям заходів до усунення причин нещасних випадків роботодавцями, відповідно до пункту 33 Порядку, здійснюють органи державного управління, органи державного нагляду за охороною праці, виконавча дирекція Фонду та її робочі органи відповідно до компетенції.

Зазначені у цьому пункті органи та особи мають право вимагати від роботодавця проведення повторного (додаткового) розслідування нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, і складення акта за формою Н-1 у разі, коли виявлено порушення вимог цього Порядку.

У разі незгоди потерпілого зі змістом акта про нещасний випадок питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, чиє рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Спори за позовами осіб щодо захисту порушених трудових прав, які ґрунтуються на положеннях норм трудового законодавства, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Таким чином суд дійшов висновку про правильність звернення позивача до суду за захистом порушеного права в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття провадження у справі з підстав, встановлених ч. 1 п. 1 ст. 205 ЦПК України, можливо у випадку, якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого виду судочинства, проте як вбачається з позову позивачем оскаржена бездіяльність відповідача при проведенні розслідування факту нещасного випадку, пов'язаного з виконанням ним трудового обов'язку.

За таких обставин клопотанння представника відповідача про закриття провадженння по справі з підстав зазначених у ст. 205 ЦПК України не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 15, 27, 31, 205 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволеннні клопотанння представника відповідача ОСОБА_2 управління Держпраці в Донецькій області про закритття провадженння по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Держпраці в Донецькій області, третя особа - Виробничий структурний підрозділ «Шахтоуправління «Білозерське» товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про визнання бездіяльності незаконною та зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Судовий розгляд справи відкласти на 10 год. 00 хв. 07 червня 2017 року в залі судового засідання в приміщенні суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Добропільського міськрайонного суду

Донецької області ОСОБА_4