Справа № 303/2130/17
№ 2/303/1350/17
УХВАЛА

/про залишення позовної заяви без руху/

20 квітня 2017 року м.Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Пак М.М, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ АЛЛО, Торгова точка №887, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: Громадська організація Правозахист споживачів про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди ,-

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася в суд з позовною заявою до ТОВ АЛЛО, Торгова точка №887, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: Громадська організація Правозахист споживачів про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Дослідивши матеріали позовної заяви, приходжу до наступного висновку.

Позивач - ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звертається в суд з позовною заявою, в якій просить зобов'язати ТОВ АЛЛО замінити телефон (Термінал Apple iPhone 5S 32Gb spase gray) Як новий на інший, такого ж типу та набором аксесуарів. Також, в поданій позовній заяві вказує на наявність підстав для звільнення від оплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини 5 статті 119 Цивільно - процесуального кодексу України до позовної заявиодається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Так, частиною 2 статті 79 Цивільно - процесуального кодексу України, регламентовано відсильну норму, за якою розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Цивільно - процесуального кодексу України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Наведені норми процесуального права дозволяють сформулювати загальне правило: процесуальні дії мають вчинятися за нормами процесуального закону, чинними на момент вчинення цих дій. В частині 4 статті 2 цього Кодексу зазначено, що закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Зазначене правило, закріплене і в статті 58 Конституції України, за якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, що однозначно розуміється як початок дії закону з моменту набрання ним чинності і припинення з утратою чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституційний Суд України Рішенням від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 конкретизував зазначений принцип, указавши, що положення частини 1 статті 58 Конституції України щодо «незворотності» дії законів та інших нормативно-правових актів необхідно розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

При цьому суд зазначив, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які помякшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може передбачатися шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Для процесуального закону це означає, що діє в часі той процесуальний закон, на момент та час дії якого вчиняється процесуальна дія.

Так, на момент звернення з позовом із спеціального закону, а саме Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, у його редакції відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року, який набув чинності 01 вересня 2015 року, виключений пункт 7 частини 1 статті 5, яким передбачалося звільнення від сплати судового збору позивачів за подання позовів щодо порушення прав споживачів.

-2-

Разом з тим, позивач підставою несплати судового збору зазначив також норму Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, яка була викладена у такій редакції саме із змінами, внесеними згідно з вищенаведеним спеціальним законом від 08 липня 2011 року.

До того ж в рішенні Конституційного Суду України № 12-рп/2013 від 28 листопада 2013 року, яке є остаточним та обовязковим до виконання на території України, також зазначено, що перелік субєктів, які звільняються від сплати судового збору за подання позову, визначено у статті 5 Закону України «Про судовий збір» і цей перелік є вичерпним.

При цьому у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності.

Таким чином, оскільки спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати є Закон України «Про судовий збір», то саме цей Закон підлягає застосуванню. Аналогічної позиції дотримується також Верховний Суд України (постанова від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16).

Враховуючи наведене вище, виходячи з того, що статтею 5 Закону України «Про судовий збір» не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору, слід прийти до висновку, що відсутні правові підстави для звільнення позивачів-споживачів від сплати судового збору за подання відповідної позовної заяви, а відтак в задоволення клопотання про звільнення від оплати судового збору на цій підставі слід відмовити.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно з Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3574-VІ, в редакції Закону України від 22 травня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», який набрав чинності 01 вересня 2015 року ставка судового збору за подання до суду позовної заяви щодо вимог немайнового характеру фізичною особою встановлюється в 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та зараховується на р/р 0003, отримувач Державний бюджет м. Мукачево, код за , банк отримувача ГУДКСУ у Закарпатській області, код банку отримувача 812016, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу - судовий збір).

Зазначених вимог при зверненні до суду не дотримано, у звязку з чим необхідно оплатити судовий збір та підтвердити суду документально.

Таким чином, позовна заява ОСОБА_1-Д.Р. підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням статті 119 Цивільно - процесуального кодексу України, а саме: до позовної заяви не додано квитанції про сплату судового збору за заявлені позивачем дві вимоги немайнового характеру.

У відповідності до статті 121 Цивільно - процесуального кодексу України позовна заява ОСОБА_1-Д.Р., подана без додержання вимог, викладених у статті 119 цього Кодексу, та підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 119, 120, 121, 210 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ АЛЛО, Торгова точка №887, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: Громадська організація Правозахист споживачів про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - залишити без руху.

Запропонувати позивачу ОСОБА_1-Д.Р. усунути вищезазначені недоліки протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

У випадку невиконання вимог даної ухвали у вищевказаний строк позовна заява буде вважатися не поданою і повернута позивачу.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя М.М.Пак