Справа №: 343/92/17
Провадження №: 2/0343/181/17
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2017 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Андрусіва І. М.,

за участю секрктаря судових засідань- Височанської О.З.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1В в позовній заяві про розірвання шлюбу зазначила, що 21.05.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Сокальського районного управління юстиції Львівської області між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, актовий запис №85. Від даного шлюбу 11.01.2016 року народився син ОСОБА_3.

В обгрунтування позову покликається на те, що з відповідачем більше року проживає окремо, шлюбних відносин не підтримують. Будучи вагітною, вона особисто стала свідком зради її чоловіка з іншою жінкою. Відповідач зловживає спиртними напоями та веде розгульний спосіб життя. Окрім цього, він ніде не працює, матеріально сім"ю не забезпечує. Наведене призвело до остаточного розпаду сімї та стало причиною звернення до суду з даним позовом. Вважає, що примирення між ними неможливе. Просить після розірвання шлюбу малолітню дитину залишити проживати з нею, а прізвище відповідача змінити на дошлюбне "Безділь".

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з"явився, однак подав заяву, в якій справу просить слухати у його відсутності. Позов визнає частково: не заперечує проти розірвання шлюбу та проживання їхньої дитини з матір"ю, однак змінювати прізвище на "Безділь" не бажає. Після розірвання шлюбу просить залишити йому прізвище "Крутіхін".

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов належить до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Згідно ч. 1 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого повторно серії 1-СГ №178128 від 10.11.2011 року між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, 21.05.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сокальського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №85, був зареєстрований шлюб.

Відповідно до ч.1 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

З даних копії свідоцтва про народження серії 1-НМ 301566, виданого виконкомом Вигодської селищної ради Долинського району Івано-Франківської області від 15.01.2016 року, актовий запис №1, встановлено, що від даного шлюбу в сторін 11.01.2016 року народився син ОСОБА_3.

Судом встановлено про те, що малолітній ОСОБА_3 проживає з матір"ю, позивачкою по справі, та знаходиться на її утриманні.

Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, враховуючи, що між сторонами по справі склалися неприязні відносини, сімейного побуту не ведуть, так як більше року проживають окремо, шлюб між ними носить формальний характер, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Спір відносно проживання їхнього малолітнього сина відсутній. За таких обставин суд вважає за необхідне шлюб розірвати, малолітнього сина залишити проживати з матір"ю.

З приводу позовної вимоги щодо заміни відповідачу прізвища з "Крутіхіна" на дошлюбне "Безділь", суд дійшов до наступного висновку.

У відповідності до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до норми вказаної статті, при розірванні шлюбу кожен із подружжя має право зберегти спільне прізвище або відновити дошлюбне. Це право може бути реалізоване лише у момент припинення шлюбу у разі його розірвання.

Право змінити спільне прізвище на дошлюбне має лише той з подружжя, хто обрав спільне прізвище при укладенні шлюбу. При цьому, той з подружжя, чиє прізвище він носить, не може заборонити йому продовжувати іменуватися цим прізвищем після розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час реєстрації, що розривається.

Як вбачається із світлокопії вказаного вище свідоцтва про одруження дошлюбне прізвище відповідача "Безділь", після одруження "Крутіхін", він заперечив проти зміни йому прізвища, а тому за наведених обставин дана позовна вимога не підлягає задоволенню.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст. 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 88, 213-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 21.05.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сокальського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №85 розірвати.

Малолітню дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити проживати з матірю ОСОБА_1

В задоволенні вимоги щодо заміни прізвища відповідачу- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Долинський районний суд.

Суддя: