Справа № 161/5029/17
Провадження № 2/161/2136/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за

позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою до ОСОБА_4 на обґрунтування вказавши, що 11.08.2016 року на проспекту ОСОБА_2 в м. луцьку відбулася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_4, який повертаючи ліворуч не надав їй перевагу у русі, в той час коли вона на велосипеді рухалася прямо. Винність ОСОБА_4 у скоєнні ДТП встановлена постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.09.2016 року. Внаслідок даної ДТП належний їй велосипед зазнав механічних ушкоджень. Велосипед ремонту не підлягає, що підтверджується висновком підприємця-веломеханіка ОСОБА_5 В,М. транспортний засобі було придбано нею у 2015 році на вторинному ринку за 24000 грн. Оскільки він не підлягає ремонту, то з винуватця ДТП слід стягнути вартість велосипеда. Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП 11 серпня 2016 року у сумі 24000 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.08.2017 року за клопотанням представника позивачки до участі у справі у якості співвідповідача було залучено ОСОБА_6 «Страхова компанія «Еталон».

В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. На обґрунтування доводів про вартість велосипеда пояснив, що його вартість становить 950 умовних одиниць. Під умовними одиницями він має на увазі долари США.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4, як власника наземного транспортного засобу забезпечена полісом ОСЦПВ від 20.06.2016 року ОСОБА_6 «СК «Еталон». Представником позивача не надано суду будь-яких доказів, які б підтверджувати розмір збитку, заподіяного позивачці. Просить суд у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_6 «СК «Еталон» в судове засідання повторно не зявився, причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Проте. 20.11.2017 року на адресу суду надійшли письмові заперечення представника відповідача ОСОБА_6 «СК «Еталон» в яких він зазначив, що з позовною заявою не погоджується. Так, для отримання страхового відшкодування відповідно до ст. 35.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач мала надати документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Однак, згаданий документ страховику надано не було, незважаючи на неодноразові письмові запити. Крім того, значущим є той факт, що заяви позивачки щодо неможливості надати запитувані документи містять суперечливі відомості щодо вартості майна (велосипеда), пошкодженого внаслідок ДТП. Просить у задоволенні позовних вимог, заявлених до ОСОБА_6 «СК «Еталон» відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 11.08.2016 року о 12.00 на пр. Волі вул. в м. Луцьку сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_4 та велосипедиста ОСОБА_3 В результаті даної ДТП велосипедист отримала тілесні ушкодження.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.09.2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчинення вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 3). Дана постанова суду набрала законної сили і є чинною (а.с. 4).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили або постанова у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки для особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Власником автомобіля НОМЕР_1 є відповідач ОСОБА_4, цивільна відповідальність якого застрахована у ОСОБА_6 «СК «Еталон», шляхом укладення 20.05.2016 року полісу страхування № АЕ/8924638.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 20 ЦК України визначено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цьогоКодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 вищевказаного Закону визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15.

Відповідно до ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Проте, одночасно з цим, статтею 31 Закону встановлено, що розмір шкоди, повязаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 2 ст. 11 цього Кодексу).

Позивачем та її представником суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок ДТП належний позивачці ОСОБА_3 велосипед зазнав механічних пошкоджень та що внаслідок такого пошкодження було позивачці завдано матеріальну шкоду в заявленому нею розмірі.

Так, на підтвердження того, що належний їй велосипед не підлягає ремонту, а тому їй має бути відшкодована його вартість, позивач надала довідку директора магазина «Велозона» підприємця ОСОБА_5 від 29.09.2016 року (а.с. 5).

Проте, жодних доказів того, що підприємець ОСОБА_5 є оцінювачем або експертом відповідно до чинного законодавства України і має за законом право видати звіт, акт чи висновок про пошкодження велосипеда, його оцінку, представником позивачу суду не надано, а тому суд не приймає до уваги вищевказану довідку як недопустимий доказ.

В ході розгляду даної справи судом неодноразово розяснювалися сторонам положення ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, проте клопотання про призначення у справі судово-товарознавчої експертизи, представником позивача заявлено не було.

Крім того, позивачем та її представником не надано жодного доказу на підтвердження вартості належного позивачці велосипеда.

Одночасно з цим, матеріали страхової справи, наданої ОСОБА_6 «СК «Еталон» містять суперечливі відомості щодо цього.

Так, у заяві ОСОБА_3 від 29.12.2016 року, поданої на адресу ОСОБА_6 «СК «Еталон» (а.с. 71), позивач зазначає, що велосипед придбано нею у 2015 році на вторинному ринку за 12000 грн.

В аналогічні заяві від 05.01.2017 року, поданій на адресу страховика, позивач вказує, що велосипед придбано нею за два місяці до ДТП у 2016 році на вторинному ринку за 950 у.о. за курсом НБУ 26,00 грн. (а.с. 71 зворот), що відповідно до здійснених підрахунків складає 24700 грн.

Вказані протиріччя в судовому засіданні представником позивача належними та допустимими доказами не усунені.

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3Ю, про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити у звязку з їх недоведеністю.

На підставі ст. 1166, 1187 ЦК України, Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_7