Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 320/2150/17Головуючий у 1-й інстанції Редько О.В.
Пр. № 22-ц/778/3065/17Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду в розмірі 240 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що при виконанні службових обов`язків в Демократичній Республіці Афганістан у період 1985 1986 р.р. в нього розвинулось захворювання: «гострий панкреатит набрякової форми, параноідний стан, лівостороння нижнє дольова пневмонія, ішемічна хвороба серця, стенокардія напруження, ІІ ФК, гіпертонічна хвороба ІІІ ст. дисцикуляторнаенфелопатія змішаного генезу, помірно виражений вести було атактичний синдром, хронічний холецистит, сечокам`яна хвороба, кісти правої нирки, ангіопатія сітківки, початкова катаракта, церебральний атеросклероз ІІ ст., поширений остеохондроз шийно-грудного відділу хребта, помірний синдром цервикоторакалгія, хронічна рецидивуюча течія, стадія ремісії». Внаслідок чого йому було встановлено 3 групу інвалідності і з кожним роком стан здоров`я погіршується. У зв`язку із отриманими захворюваннями порушено його нормальний життєвий стан, він позбавлений можливості реалізувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання, не має можливості працювати, відчуває себе втраченим для суспільства та родини. Все це завдає йому моральних страждань. Моральну шкоду він оцінює в 240 000 грн.
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 червня 2017 року (а.с.78-83) в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с.85-88) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 93), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.95).

У судове засідання 19 жовтня 2017 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с.97-98) всі особи, які беруть участь у справі, не з`явились, станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю всіх осіб, які беруть участь у справі.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 3, 8, 10, 60, 212-215 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі.
Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на території Республіки Афганістан в період з 14.08.1985 03.06.1986 р.р., тобто в період, коли там велись бойові дії, що підтверджується військовим квитком, довідкою Мелітопольського об`єднаного військового комісаріату Міністерства Оборони України від 23.12.2011 (копії а.с.8-10).

Позивач є пенсіонером за вислугу років, загальне захворювання 3 група, що підтверджується копіями посвідчення серії НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 (а.с.11, 26-27).

Згідно із посвідченням серії НОМЕР_4 , довідки обласного центру медико-соціальної експертизи від 23.11.2011 №083347, довідкою до акту огляду МСЕК серії АД №083347 ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи (копіїа с.6, 11, 28).
Відповідно до виписки №3651 ОСОБА_1 встановлено діагноз: стенокардія напруження, ІІІ ФНЛ, стенозірованний коронеарокардокардіосклероз, ГБ ІІ СА ІІ А, хронічний холіцестит, панкреатит в стадії ремісії, кіста правої нирки (копія а.с.12).
Згідно із витягом з медичної картки №7269 ОСОБА_1 хворий на хронічний панкреатит в ст.н. ремісії, супутні хвороби: хронічний гастрит із збереженою секреторною функцією, дисбактеріоз кишечника, хронічний коліт, ГХ- ІІ, деформ.о/артроз гомілково-ступеневих суглобів, остеохондроз хребта з корінцевим синдромом (копія а.с.13).
Відповідно до епікризу від 15.05.2012 №4285 ОСОБА_1 має діагноз: загострення хронічного лівостороннього хронічного кістозно гнійничкового ріносінуіта (копія а.с.15).
Згідно із витягом з медичної картки №7942 ОСОБА_1 встановлено діагноз: гіпертензивна, травматична і дисциркуляторна енцефалопатія, супутні хвороби остеохондроз хребта з корінцевим синдромом, хронічний холецисто панкреатит, ремісія, ДОА крупних суглобів, ПФС -1 (копія а.с.16).
Відповідно до витягу з медичної карти №5999 ОСОБА_1 має групу інвалідності УБД та діагноз: поширений остеохондроз хребта з вторинним корінцевим синдромом, супутній діагноз: поліостероз, ішемічна хвороба серця, стенокардія напруження, І-ІІ ФК, сечокам`яна хвороба, кісти правої нирки, дифузний кардіосклероз, хронічний холецистит, правосторонній гідроколікоз, сечокам`яна хвороба, мікроліти в нирках (копія а.с.17).
Згідно із витягом з медичної карти №130 ОСОБА_1 встановлено діагноз: НЦД по гіпертонічному типу, вегетативна полінейропатія. Супутні хвороби - остеохондроз хребта з корінцевим синдромом, ДА гомілково-ступневих сугловів с НФС-П, хронічний панкреатит в стадії ремісії (копія а.с.18).
Відповідно до витягу з медичної карти №7199 ОСОБА_1 встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ, гіпертонзивне серце, енцефалопатія ІІ, ІХС, стенокардія напруження ІІ ф.к. СН-ІІ А-І (копія а.с.19).
Згідно із довідкою №8243 від 16.12.2008 ОСОБА_1 має діагноз: стенокардія напруження ІІІ ф.к., атеросклероз коронарних артерій, гіпертонічна хвороба (копія а.с.20).
Відповідно до виписки з історії хвороби №10391 ОСОБА_1 встановлено діагноз: НЦД по гіпертонічному типу, вегетативна полінейропатія, дегенеративно-дистрофічний процес хребта, цервикоторокалгія, остеохондроз з переважним ураженням гомілковостопних суглобів, порушення функцій суглобів, хронічний панкреатит, нестійка ремісія (копія а.с.21).
Згідно із випискою з історії хвороби №15676 ОСОБА_1 має діагноз ІБС, стенокардія напруження ІІІ ф.кл., гіпертонична хвороба ІІ ст., АГЗ, ангиопатія сітківки, початкова катаракта ОГ, церебральний атеросклероз 2 ст., вести було-атактичний синдром, поширений остеохондроз шийного відділу хребта, помірний синдром цервикоторакалгії (копія а.с.22).
Відповідно до виписки з історії хвороби №6710 ОСОБА_1 має діагноз: хронічний холецистит, гіпертонічна хвороба П.ДДПП, остеохондроз з переважним ураженням гомілковостопних суглобів, двостороння нейросекреторна туговухість, хронічний панкреатит (копія а.с.23).
Згідно із випискою із історії хвороби №7559 ОСОБА_1 має діагноз: гіпертонічна хвороба, гипертензивне серце, церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст., помірно виражений вести було атактичний синдром (копія а.с.24).
Відповідно до річного епікризу №2000 знаходиться на диспансерному обліку з приводу гіпертонічної хвороби (копія а.с.25).
Згідно із витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №841 від 20.11.2008 захворювання ОСОБА_1 - гострий панкреатит набрякової форми, параноідний стан, лівостороння нижнє дольова пневмонія, ішемічна хвороба серця, стенокардія напруження, ІІ ФК, гіпертонічна хвороба ІІІ ст. дисцикуляторнаенфелопатія змішаного генезу, помірно виражений вести було атактичний синдром, хронічний холецистит, сечокам`яна хвороба, кісти правої нирки, ангіопатія сітківки, початкова катаракта, церебральний атеросклероз ІІ ст., поширений остеохондроз шийно-грудного відділу хребта, помірний синдром цервикоторакалгія, хронічна рецидивуюча течія, стадія ремісії пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку (копія а.с. 7).
В силу вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Із матеріалів справи вбачається, що захворювання, яке отримав ОСОБА_1 під час проходження військової служби, пов`язане з її проходженням. Причинний зв`язок встановлено витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм,каліцтв (протокол № 841 від 20.11.2008 року), виписками із медичних карт №№3651,7269, 7942, 10391, 15676, 6710, 7559, витягами з медичних карт №7269, 5999, 130, 7199, епікризом №4285, довідкою №8243, річним епікризом за 2000, довідкою обласного центру медико-соціальної експертизи, довідкою до акту огляду МСЕК №083347.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Нормами ст. 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Також, положеннями ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що Міністерство Оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Вбачається, що цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, яка завдала моральної шкоди, причинного зв`язку та вини завдавача шкоди.
У такому випадку необхідно враховувати, чим підтверджується факт завдання особі моральної шкоди, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вона завдана, в якій грошовій формі чи в якій матеріальній формі особа оцінює завдану їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Позивач посилається на завдання йому моральної шкоди через отримання травм, в зв`язку з проходженням військової служби. Зазначає, що від травм у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, працювати, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування.
За вимогами ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч.1ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно із роз`ясненнями, що містяться в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я.
Позивач не надав будь-яких доказів суду першої інстанції на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою шкодою, або докази, які б свідчили, що у нього змінився звичний спосіб життя.
Крім того, уст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Саме цим законом визначені соціальні гарантії військовослужбовців у випадку встановлення інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Такі гарантії реалізуються шляхом виплати грошової допомоги, спір щодо отримання якої між сторонами відсутній.
Ст. 1167 ЦК України регулює позадоговірні (деліктні) відносини, тому зазначена норма матеріального права не поширюється на правовідносини, з приводу яких виник спір між сторонами, і в такому випадку підлягає застосуванню Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у задоволенні позову позивача у цій справі слід відмовити.
Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену ним в його позові у цій справі, та яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

В силу вимог ст. 3 ЦПК України ОСОБА_1 мав право на звернення до суду із вищезазначеним позовом.

Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.
В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_1 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_1 та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Деякі додаткові помилкові посилання суду першої інстанції в оскаржуємому рішенні в обґрунтування висновку суду в цілому не призвели до неправильності вирішення цієї справи по суті, а тому не можуть бути підставою для скасування останнього апеляційним судом.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.
В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Встановлено, що судом першої інстанції оскаржуємим рішенням не вирішувалось питання про розподіл між сторонами понесених ними судових витрат у цій справі, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, тому останнє також не було предметом апеляційного перегляду у цій справі апеляційним судом, та може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за заявою осіб, які беруть участь у справі, або за ініціативою суду в порядку, передбаченому ст. 220 ЦПК України.
За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача Міністерства оборони України будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Також встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений в силу вимог Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 червня 2017 року у цій справі залишити без змін.
Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.