Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2197/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

07.12.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів : Гайсюка О.В., Голованя А.М.,

за участю секретаря Яковлєвої Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

27 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернулася з вказаним позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье».

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 6 листопада 2013 року між ним і ПАТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір № Р20.220.70407 на суму 55382 грн. строком 60 місяців з погашенням згідно графіку та сплатою обумовлених процентів та комісії. 5 серпня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинив виконавчий напис № 65 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» боргу за вказаним кредитним договором у сумі 69972 грн. 25 коп., який складається із заборгованості по кредиту 49606 грн. 70 коп., заборгованості за процентами і комісією 19065 грн. 55 коп., плати за вчинення виконавчого напису 1300 грн. Позивач визнає факт неналежного виконання ним зобовязань за договором, але вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а отже він не підлягає виконанню. По-перше, він не погоджується із стягуваною сумою, яку вважає завищеною. По-друге, п. 5.4. кредитного договору передбачено, що спори, які виникають з договору, мають вирішуватися третейським судом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 вересня 2017 року позову задоволено.

Відповідач, ТОВ «Факторингова компанія «Рантье», оскаржив рішення суду в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі відповідач клопоче про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в позові. Позивач стверджує, що висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норм матеріального права внаслідок чого ухвалив незаконне рішення. Зокрема, він вважає, що ним було надано нотаріусу всі передбачені законодавством документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а тому нотаріус правомірно вчинив виконавчий напис. Суд невірно застосував. 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Відповідачі, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (судових повісток а. с. 161 163, 169 171), не реалізували своє право брати участь у судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторінабо інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності відповідачів.

У судовому засіданні позивач та його представник, адвокат ОСОБА_4, заперечили проти доводів апеляційної скарги посилаючись на неправильність визначення розміру боргу внаслідок його необґрунтованого збільшення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 5 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинений виконавчий напис № 615, згідно якого з ОСОБА_2 (позивача по справі) запропоновано стягнути на користь ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» кошти в сумі 49 606 грн. 70 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 19 065 грн. 55 коп. - заборгованість за несплаченими відсотками та комісіями; 1 300 грн. 00 копійок - плата за вчинення виконавчого напису, що загалом становить загальну суму 69972 грн. 25 коп.

Правильність встановлення судом цієї обставини сторонами не оспорюється.

Апеляційним судом встановлено, що 6 листопада 2013 року між ПАТ «Ідея Банк» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № Р20.220.70407 за умовами якого банк надав позичальнику кредит на суму 55382 грн. строком 60 місяців, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити обумовлені договором проценти (7,9 % річних) та комісію згідно графіку, а саме: до кожного 6-го числа місяця позичальник мав сплачувати 2255 грн. 63 коп., що включає частину кредиту, проценти та комісію (а.с. 7 8).

ОСОБА_2 виконував свої зобовязання за кредитним договором до вересня 2015 року, а з того часу припинив їх виконання.

Крім того, з січня 2014 року він неодноразово допускав несвоєчасну сплату чергових платежів, що підтверджується випискою з особового рахунку позичальника та копіями платіжних квитанцій (а.с. 86 94).

29 квітня 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» і ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» укладено договір факторингу № 29/04-1 (а.с. 63 69) згідно умов якого фактом набув право вимоги за укладеним між банком і ОСОБА_2 кредитним договором № Р20.220.70407.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення про відмову в позові тим, що у нотаріальній справі відсутні докази отримання ОСОБА_2 повідомлення ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» про усунення порушень договору, а отже нотаріусом не було з'ясовано з боржником питання щодо безспірності заборгованості, зокрема розміру основної суми боргу, штрафу, пені та відсотків за користування кредитом. На цій підставі суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис являється таким, що вчинений з порушенням вимог ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п. 2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому не підлягає виконанню.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте оскаржуване рішення неповною мірою відповідає цим вимогам закону.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з правочинів.

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За кредитним договоромбанкабо інша фінансова установа(кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1049, з урахуванням ч. 2 ст. 1054 ЦК України, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Позивач визнає порушення ним грошових зобовязань перед ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором 6 листопада 2013 року № Р20.220.70407, які є невиконаними ним.

Він також визнає наявність боргу та право кредитора вимагати від нього сплати боргу.

ПАТ «Ідея Банк» вимог до ОСОБА_2 не предявив. Натомість 29 квітня 2016 року банк укладено договір факторингу № 29/04-1 ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» на підставі якого та відповідно до ст. 1077 ЦК України право вимоги за кредитним договором № Р20.220.70407 перейшло від банку до позивача у справі.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, що передбачено ч. 1 ст. 15 ЦК України.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 цього ж Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, зокрема нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік).

За змістом п. 2 цього Переліку для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин нотаріусу подається оригінал кредитного договору за яким боржником допущено прострочення платежів за зобовязаннями і засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення із відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка врегульована не лише вказаним Законом, а й Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерстваюстиції України22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок).

Висновок суду першої інстанції про те, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 з порушенням п. 2.3. Гл. 16 Порядку не відповідає вимогам закону так, як у вказаному пункті Порядку йдеться про таку умову вчинення виконавчого напису нотаріуса, як спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору.

Тобто п. 2.3. Гл. 16 Порядку застосовується щодо вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В даній справі виконання позичальником ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором не забезпечено іпотекою і позивач не являється іпотекодавцем, а згідно виконавчого напису з боржника підлягають стягненню кошти .

Отже суд першої інстанції невірно застосував п. 2.3. Гл. 16 Порядку до правовідносин, які виникли між сторонами у справі.

Крім того, суд не врахував, що звертаючись у липні 2017 року до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, новий кредитор надав докази направлення ним 30 травня 2016 року боржнику ОСОБА_2 письмового повідомлення про порушення та вимоги про його усунення, що підтверджується наявними у справі копіями документів та доказами їх відправлення (а.с. 70 81).

Вчинення приватним нотаріусом ОСОБА_3 виконавчого напису відбувалося за фактом подання ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, яка підлягає врахуванню судом, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обовязкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).

Проте позивач, визнаючи наявність у нього несплаченої заборгованості, не погоджується з обрахованою стягувачем сумою боргу, вважає її завищеною.

На обґрунтування своїх заперечень проти суми боргу позивач надав суду копії квитанцій про сплату ним чергових платежів (а.с. 90 94, ) та виписку з особового рахунку (а.с. 86, 87).

Порівнюючи наданий ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» розрахунок (а.с. 82 83) з копіями наданих позивачем квитанцій про сплату ним заборгованості та даними виписки з його рахунку на предмет повноти відображення кредитором сплачених боржником сум вбачається їх невідповідність.

Так у січні 2014 року позичальник сплатив банку 2256 грн., поте в розрахунок погашення заборгованості кредитором включено 2255 грн. 26 коп., що на 74 коп. менше від фактично сплаченого.

У лютому 2014 року позичальник сплатив банку 2256 грн., поте в розрахунок погашення заборгованості кредитором включено 2070 грн. 44 коп., що на 185 грн. 56 коп. менше від фактично сплаченого.

У липні 2014 року позичальник сплатив банку 2288 грн., поте в розрахунок погашення заборгованості кредитором включено 2222 грн. 72 коп., що на 65 грн. 28 коп. менше від фактично сплаченого.

За серпень і вересень 2014 року позичальник сплатив банку 4635 грн., поте в розрахунок погашення заборгованості кредитором включено 4514 грн. 76 коп., що на 120 грн. 24 коп. менше від фактично сплаченого.

У жовтні 2014 року позичальник сплатив банку 2266 грн., поте в розрахунок погашення заборгованості кредитором включено 2256 грн. 51 коп., що на 9 грн. 49 коп. менше від фактично сплаченого.

У листопаді 2014 року позичальник сплатив банку 2499 грн., поте в розрахунок погашення заборгованості кредитором включено 2255 грн. 87 коп., що на 243 грн. 13 коп. менше від фактично сплаченого.

У січні 2015 року позичальник сплатив банку 2256 грн., поте в розрахунок погашення заборгованості кредитором включено 438 грн. 67 коп., що на 1817 грн. 33 коп. менше від фактично сплаченого.

У лютому 2014 року позичальник сплатив банку 2490 грн., поте в розрахунок погашення заборгованості кредитором включено 2453 грн. 49 коп., що на 36 грн. 51 коп. менше від фактично сплаченого.

За липень і серпень 2015 року позичальник сплатив банку 4700 грн., поте в розрахунок погашення заборгованості кредитором включено 4500 грн., що на 200 грн. менше від фактично сплаченого.

Таким чином у наданому ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» (а.с. 82 83) розрахунку безспірної заборгованості не відображено загалом 2678 грн. 28 коп. сплачені боржником, які є спірною заборгованістю, що в свою чергу виключає безспірність суми , вказаної у виконавчому написі нотаріуса.

Отже колегія суддів дійшла висновку, що предявлений позов з підстав небезспірності суми боргу є обґрунтованим.

Колегія суддів також вважає, що належним відповідачем у даній справі є лише ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» так, як спір виник між ним та ОСОБА_2, як між кредитором і боржником.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та ПАТ «Ідея Банк» не являються учасниками виниклих спірних відносин, а отже не можуть відповідати за позовом, тому в задоволенні предявлених до них вимог належить відмовити.

Суд першої інстанції не перевірив належним чином доводів сторін, не дав оцінку наданим на їх підтвердження доказам, не зясував повно і правильно дійсні обставини справи у звязку з чим був позбавлений можливості правильно застосувати правові норми до виниклих правовідносин.

У звязку з цим рішення, яке переглядається апеляційному порядку, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 вересня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовом ОСОБА_2 до, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 65, вчинений 5 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» боргу в сумі 69972 грн. 25 коп.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: