Номер провадження 22-ц/788/742/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 березня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6

про усунення перешкод в користуванні домоволодінням шляхом виселення,

в с т а н о в и л а:

04 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зазначеним позовом та уточнивши його обґрунтовує тим, що вона є власницею домоволодіння № 4 по вул. Воровського в с. Нижнє Піщане Ковпаківського району м. Суми, яке успадкувала після смерті батька. У приміщенні літньої кухні проживає її рідний брат зі своєю дружиною, проте за адресою домоволодіння вони не зареєстровані, зловживають алкоголем, не утримують в належному стані займане приміщення, участі у сплаті комунальних платежів не беруть, у звязку з чим між сторонами виникають конфлікти, а заявниця несе зайві витрати. Оскільки відповідачі відмовляються звільнити займане приміщення добровільно, тому вважає свої права порушеними і просить суд позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Позивачка з рішенням не погодилася та через свого представника оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вказує, що норми житлового законодавства питання виселення особи з підстав перешкоджання в користуванні та розпорядженні обєктом права власності не регулюють, а тому посилання суду на норми житлового законодавства є помилковими.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 17 жовтня 2012 року є власницею житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки по вул. Воровського, 4 в с. Нижнє Піщане, м. Суми (а.с. 3-5).

За вказаною адресою заявниця зареєстрована і проживає разом з дочкою ОСОБА_7 (а.с. 6).

Відповідачі є чоловіком та дружиною, а ОСОБА_3 є рідною сестрою ОСОБА_5

Судом також встановлено, що за життя батьків ОСОБА_3 і ОСОБА_5 був встановлений порядок користування житловим будинком, за яким відповідач разом з дружиною постійно проживали у літній кухні, а позивачка у житловому будинку з батьками.

З копій погосподарських книг № 6 та 7 за 1996-2000 роки Піщанської сільської ради Ковпаківського району м. Суми вбачається, що відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 разом зі своєю дочкою ОСОБА_8 з 30 жовтня 1997 року вибули з господарства по вул. Воровського, 4, особовий рахунок № 454, в господарство по вул. Лугова, 28, особовий рахунок № 818, на постійне місце проживання (а.с. 33-47).

Копією паспорта ОСОБА_6 підтверджується її прописка в с. Нижнє Піщане по вул. Луговій, 28 з 30 жовтня 1997 року (а.с. 23).

Проте, як вбачається з копії паспорта ОСОБА_5, з 30 жовтня 1997 року він прописаний по вул. Воровського, 4 в с. Нижнє Піщане (а.с. 24).

Як зазначено в довідці виконавчого комітету Піщанської сільської ради згідно з даними вказаних вище погосподарських книг ОСОБА_5 з 30 жовтня 1997 року був знятий з реєстрації за адресою по вул. Воровського, 4 та зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1, проте під час реформи паспортів була допущена помилка у відмітці прописки і помилково зазначено адресу прописки як вул. Воровського, 4 (а.с. 32).

З викладеного вбачається, що за попереднього власника домогосподарства по вул. Воровського, 4 в с. Нижнє Піщане для заявниці і відповідачів був встановлений порядок користування житловим будинком та господарськими спорудами, проте після смерті батька все домоволодіння перейшло у власність його дочки ОСОБА_3, а син померлого разом зі своєю дружиною продовжує проживати у літній кухні домоволодіння, однак порядок користування цим приміщенням та іншими господарськими будівлями відповідачі з новою власницею не узгоджували, відповідні договори не укладали.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд вважав, що спірні правовідносини врегульовані та можуть бути вирішені на підставі норм ст.ст. 109, 116 ЖК України, однак ОСОБА_3 просить виселити відповідачів, посилаючись на ст. 391 ЦК України, тому відсутні підстави для задоволення позову.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушень свого права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За вищевикладених норм права вбачається, що положення ст.ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення ст. 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Таким чином, право членів сімї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є, тому з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Відповідач ОСОБА_5, як і позивачка ОСОБА_3 були членами сімї попереднього власника домоволодіння по вул. Воровського, 4 в с. Нижнє Піщане ОСОБА_9, який помер 17 лютого 2011 року. За життя батько ОСОБА_5 та ОСОБА_3 встановив порядок користування належним йому нерухомим майном, за яким син зі своєю дружиною мали право проживати у літній кухні.

Проте після смерті ОСОБА_9 його дочка ОСОБА_3 на підставі заповіту стала одноосібною власницею домоволодіння по вул. Воровського, 4 в с. Нижнє Піщане, у тому числі і літньої кухні, а відповідачі у розумінні вимог ч. 2 ст. 64 ЖК України вже не є членами сімї позивачки, спільного господарства із заявницею не ведуть і порядок користування літньою кухнею та іншими господарськими спорудами на території домоволодіння між сторонами не узгоджено.

Зазначені обставини ти вимоги закону суд першої інстанції не врахував, не розмежував правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, а також між новим власником та членами сімї попереднього власника житла, у звязку з чим не зясував чи є відповідачі членами сімї власника житла.

Також суд першої інстанції залишив поза увагою, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Таким чином, захист цивільних прав власника житла може бути здійснено на підставі положень ст.ст. 383, 391 ЦК України, а не норм житлового законодавства, як помилково вважав місцевий суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, який має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 вказувала, що відповідачі зловживають алкоголем, не утримують в належному стані займане приміщення, зносять на подвіря сміття. Крім того, між сторонами виник конфлікт з приводу користування погребом. Відповідачі не оплачують спожиті послуги з електропостачання, що негативно впливає на отримання нею субсидії.

Зазначені обставини, які відповідачами не спростовані, заявниця вважає такими, що перешкоджають використовувати належне їй майно.

Колегія суддів вважає зазначені обставини достатніми для висновку про наявність перешкод у користуванні ОСОБА_3 своєю власністю, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не відповідає положенням ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а тому відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволенні позовних вимог.

На підставі ст. 88 ЦПК України та з врахуванням того, що позов задоволено, за рахунок відповідачів на користь позивачки слід компенсувати понесені та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 551,20 грн. та апеляційним судом у сумі 606,32 грн.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 березня 2017 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_3 житловим будинком та господарськими спорудами за адресою по вул. Воровського, 4 в с. Нижнє Піщане Ковпаківського району м. Суми шляхом виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з вказаного домоволодіння.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з кожного окремо, на користь ОСОБА_3 по 578 грн. 76 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та апеляційному суді.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: