У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Завгородня І.М., КарпенкоС.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Сумської області від 16 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 21 квітня 2015 року між ним та ОСОБА_5 укладено договір доручення, за умовами якого останньому доручено внести у касу фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 63 067 грн 72 коп. за поставлений товар та отримати підтверджуючий документ про виконання розрахункової операції.

Відповідач не надав документів про виконання доручення, фактично привласнив отримані за договором поставки кошти, звернення про повернення грошової суми ігнорує.

Просив стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 63 067 грн 72 коп.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 05 квітня 2017 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 лютого 2017 року скасовано, ухвально нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 63 067 грн 72 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 21 квітня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір доручення (на внесення грошових коштів), за умовами якого, ОСОБА_5 доручено вчинити від імені фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 юридичні дії спрямовані на належне та своєчасне виконання довірителем зобов'язань щодо оплати поставленої продукції за договором поставки від 08 серпня 2013 року № 754/13, укладеного позивачем з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, а саме: здійснити внесення грошових коштів у розмірі 63 067 грн 72 коп. до каси постачальника - ОСОБА_6, отримати в останнього розрахунковий документ на підтвердження внесення коштів за поставлений товар та передати його довірителю без зволікання, а саме не пізніше наступного робочого дня після отримання коштів (а. с. 6).

Отримання коштів у вказаному у договорі розмірі підтверджується товарним чеком від 21 квітня 2015 року та визнається відповідачем (а. с. 8, 36 37).

В обумовлений сторонами строк відповідач не передав позивачу розрахунковий документ на підтвердження внесення коштів у касу постачальника - ОСОБА_6 за поставлений товар.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Згідно зі ст. 1006 ЦК України повірений зобов'язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами те, що отримані грошові кошти ним були внесені до каси ОСОБА_6, оскільки відповідно до п. 2.1.4 договору доручення він зобов'язався отримати для довірителя у постачальника розрахунковий документ на підтвердження внесених коштів за поставлений товар. Розрахункового документу, який підтверджує виконання доручення, повірений своєму довірителю не надав.

Таким чином, апеляційний суд обґрунтовано задовольнив позов. Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Завгородня І.М. КарпенкоС.О.