Справа № 158/1450/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О.К.
Провадження № 22-ц/773/1419/17 Категорія: 47 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - Киці С.І.,

суддів - Грушицького А.І., Данилюк В.А.,

секретар - Черняк О.В.,

за участю: представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до Ківерцівської районної державної адміністрації, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Відділ Держгеокадастру у Ківерцівському районі, Відділ державної реєстрації Ківерцівської РДА, Жидичинська сільська рада, про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та визнання частково недійсним розпорядження за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_7 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ківерцівського районного суду від 07.09.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_7 до Ківерцівської районної державної адміністрації, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Відділ Держгеокадастру у Ківерцівському районі, Відділ державної реєстрації Ківерцівської РДА, Жидичинська сільська рада, про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та визнання частково недійсним розпорядження відмовлено.

Позивач ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій, покликаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що будь-яких порушень законодавства при виділенні земельних ділянок відповідачу ОСОБА_10 допущено не було, право власності на спірні земельні ділянки виникло у нього значно раніше, ніж у позивача, тому і підстав для скасування як державних актів, так і розпорядження Ківерцівської районної державної адміністрації щодо виділення відповідачу земельної ділянки немає.

Такі висновки суду є правильними, відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі розпорядження Ківерцівської райдержадміністрації від 28.11.2005 року за № 374 ОСОБА_11 передано у власність земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства площею 1,50 га на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), розташовану на території Жидичинської сільської ради Ківерцівського району. Згідно архівної копії списку розподілу земельних ділянок (паїв) шляхом жеребкування між власниками сертифікатів с. Липляни КСП «Надія» Ківерцівського району, який є додатком до розпорядження, ОСОБА_11 (п.№ 33) на підставі сертифікату НОМЕР_1 передано у власність земельну ділянку за НОМЕР_6, в тому числі рілля - 1,19га, сіножаті - 0,17га, пасовища 0,14га. Цим же розпорядженням затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю).

25 квітня 2006 року на ім'я ОСОБА_11 видано державні акти на право приватної власності на землю, які були зареєстровані в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю.

Згідно із державним актом на право приватної власності на земельну ділянку (серія НОМЕР_2) ОСОБА_11 набув права власності на земельну ділянку з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (рілля) площею 1,51 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3.

Невідповідність розміру земельної ділянки (ріллі), зазначеної в державному акті на право приватної власності на землю, площі, вказаній в розпорядженні райдержадміністрації, має місце у зв'язку з тим, що земельна ділянка за НОМЕР_6 ( рілля), яка була передана ОСОБА_11 в порядку жеребкування, містила частину земельної ділянки, яка не була придатна для використання через заболоченість і не мала вартості та не включалася до земель, що підлягали паюванню, і була виділена позивачу як земельна ділянка, яка не має вартості, що також підтверджується кадастровим планом-схемою розпаювання.

З розпорядження Ківерцівської райдержадміністрації № 374 від 28.11.2005 року вбачається, що було розглянуто та затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю), в тому числі ОСОБА_11 Матеріали розподілу земельних часток (паїв) між громадянами в межах Жидичинської сільської ради та технічна документація із землеустрою стосувалась не лише одного ОСОБА_11, а і інших власників сертифікатів с. Липляни КСП «Надія» Ківерцівського району. Згідно відповіді ПФ «Реформатор» від 22.06.2016 року № 01/06 технічна документація по складанню державних актів по організації території земельних часток (паїв) КСП «Надія» на території Жидичинської сільської ради розроблялась у двох екземплярах і була передана в управління земельних ресурсів у Ківецівському районі та Жидичинську сільську раду. Цим спростовується твердження позивача, що технічна документація із землеустрою була відсутня.

Згідно зазначеного вище розпорядження після видачі державних актів на право власності на земельні ділянки вважається недійсним державний акт на право колективної власності на землю КСП «Надія».

Позивач ОСОБА_7, як встановлено зі списку розподілу земельних ділянок (паїв), не брав участь у жеребкуванні між власниками земельних часток (паїв) у червні 2004 р.

Розпорядженням Ківерцівської райдержадміністрації від 17.07.2008 року за № 322 частина земельної ділянки за НОМЕР_6, розташованої на території Жидичинської сільської ради Ківерцівського району, розміром 0,595 га, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_4, виданого Ківерцівською райдержадміністрацією 25.10.2007 року на підставі свідоцтва про право на спадщину, була передана у власність ОСОБА_7 та видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,5929 га від 13.10.2011 року серія НОМЕР_5.

Згідно технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю ОСОБА_7 та витягу з Державного земельного кадастру кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, що відповідає кадастровому номеру земельної ділянки позивача збігається із кадастровим номером земельної ділянки, що виділена відповідачу.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 27.09.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 11.09.2017 року, позов ОСОБА_11 задоволено та визнано незаконним розпорядження Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області від 17 липня 2008 року за № 322 «Про передачу у власність земельних ділянок» в частині передачі ОСОБА_7 у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства на території Жидичинської сільської ради на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,75 га (номер паю НОМЕР_6). Дане рішення суду набрало законної сили.

ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, його спадкоємцями є відповідачі по справі.

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Згідно з ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Підставами припинення права власності на земельну ділянку згідно ст.140 ЗК України є:

а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку;

б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця;

в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника;

г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора;

ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб;

д) конфіскація за рішенням суду;

е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 142 Земельного кодексу України 2001 року припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу.

Примусове припинення прав на земельну ділянку, може відбуватись у судовому порядку на підставах, передбачених ст. 143 Земельного кодексу України 2001 року.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Згідно з ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Так як права на спірну земельну ділянку у ОСОБА_10 не припинялись ні добровільно, ні у примусовому порядку, відповідно, ця земельна ділянка не могла бути виділена іншому власнику.

При видачі розпорядження Ківерцівською районною державною адміністрацією Волинської області від 17.07.2008 року за № 322 «Про передачу у власність земельних ділянок» в частині, що стосується передачі ОСОБА_7 у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства, третьою особою не перевірено наявний правовий статус цієї земельної ділянки та не враховано, що відносно даної земельної ділянки вже існує розпорядження Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області від 28.11.2005 року за № 374, яким спірна земельна ділянка передана у власність ОСОБА_11 для ведення особистого підсобного господарства та видано державний акт на право власності на земельну ділянку, а тому вказане розпорядження визнане незаконним рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 27.09.2016 року, що набрало законної сили. Виходячи з наведеного, ОСОБА_7 не набув жодних прав на спірну земельну ділянку, не був ні власником, ні користувачем.

Винесення розпорядження Ківерцівською районною державною адміністрацією Волинської області у 2005 році та видачею у квітні 2006 року ОСОБА_11 державних актів на право приватної власності на земельну ділянку ніяких прав позивача ОСОБА_7 не було порушено, як і не були порушені права померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1, спадкоємцем якої є позивач.

Ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Відділ Держгеокадастру у Ківецівському районі був залучений до справи, як третя особа і його представник брав участь у судових засіданнях.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов правильного висновку про відмову у позові

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді