Справа № 133/3475/15-ц Провадження № 22-ц/772/408/2017Головуючий в суді першої інстанції Слободяний О. Є.
Категорія 53 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

07 лютого 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтко Ю.Б.,

за участю секретаря судових засідань Безрученко Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування, третя особа на сторона відповідача без самостійних вимог - директор Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування Дацюк О.О. про оскарження наказу про депреміювання, та стягнення недоплаченої заробітної плати (премії), -

встановила:

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ директора Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування Дацюк О.О. за № 397 від 21.10.2015 року "Про преміювання до дня професійного свята - Дня працівників соціальної сфери" в частині депреміювання соціального робітника ОСОБА_3.

Зобов'язано директора Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування Дацюк О.О. повторно розглянути питання про преміювання до дня професійного свята - Дня працівників соціальної сфери та з нагоди 15-річчя заснування територіального центру соціального робітника ОСОБА_3.

В решті вимог відмовлено.

Вирішено питання про стягнення з Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування на користь ОСОБА_3 судових витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в сумі 487 грн. 20 коп.

Не погодившись із рішенням позивач ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача премії у розмірі 1980 грн. 45 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримала на умовах, викладених у ній, і просила задовольнити.

Представник відповідача Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування Живчик Є.Д. та третя особа на сторона відповідача без самостійних вимог - директор Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування Дацюк О.О. проти вимог апеляційної скарги заперечували, просили залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача і третьої особи, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає не повністю.

Так, задовольняючи позов ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу директора Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування Дацюк О.О. № 397 від 21.10.2015 року "Про преміювання до дня професійного свята - Дня працівників соціальної сфери" в частині депреміювання соціального робітника ОСОБА_3 суд першої інстанції вірно виходив з того, що при прийнятті рішення про депреміювання позивача відповідачем було порушено передбачений п. 4.3 Положення про преміювання порядок, і як наслідок позивач була безпідставно позбавлена премії.

В цій частині рішення суду не оскаржується.

Проте вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача на користь позивачки премії до дня професійного свята - Дня працівників соціальної сфери у розмірі 1980 грн. 45 коп., суд першої інстанції виходив із того, що належним способом захисту порушеного права позивачки буде зобов'язання директора Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування Дацюк О.О. повторно розглянути питання про преміювання ОСОБА_3 з урахуванням того, що остання порушень трудової дисципліни не допускала, а подання про депреміювання повинно було бути подано до винесення наказу про депреміювання, тобто до 21.10.2015 року.

При цьому суд першої інстанції прийшов до висновку, що виплата зазначеної премії є виключною компетенцією підприємства, а тому вона не може стягуватися в судовому порядку.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він не відповідає дійсним обставинам справи й зроблений з порушенням норм процесуального і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з статтею 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статей 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначених законами України.

Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 196) ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача - Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування на її користь умисно невиплачену їй додаткову заробітну плату - премію до професійного свята - Дня працівників соціальної сфери (06 листопада 2015 року) у розмірі 1980 грн. 49 коп., що дорівнює 100% посадового окладу соціального робітника ОСОБА_3

Відтак всупереч вимогам статті 11 ЦПК України, суд першої інстанції застосував інший, ніж просила позивачка, спосіб захисту її порушеного права - зобов'язав не відповідача, а третю особу повторно розглянути питання про преміювання позивачки до дня професійного свята.

Натомість колегія суддів дійшла висновку, що єдиним належним і реальним способом захисту порушеного права позивачки може бути лише стягнення суми невиплаченої їй заробітної плати (премії).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.8 Постанови від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Згідно з статтею 1 Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" (далі - Закон) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Структуру заробітної плати відповідно до статті 2 Закону складають основна заробітна плата, додаткове заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Саме до останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які проводяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до частин 2 і 3 статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Умови оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення затверджені Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров'я України від 5 жовтня 2005 року №308/519 (далі - Умови), а саме п. 2.2.12 зазначених Умов.

Крім того, між адміністрацією і профспілковим комітетом Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування укладено Колективний договір на 2015-2017 роки (далі - Колективний договір, а.с. 96).

Додатком №5 до Колективного договору є Положення про преміювання працівників Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування, яке розроблене відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 року №1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів та коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери».

Положення визначає умови й порядок преміювання працівників територіального центру, з метою стимулювання сумлінного та якісного виконання ними своїх посадових обов'язків, ініціативного й творчого підходу до вирішення поставлених завдань, забезпечення належного рівня трудової та виконавчої дисципліни.

Премія - це винагорода працівникові за його особистий внесок в загальні кінцеві результати роботи територіального центру соціального обслуговування (п. 1.3, 1.4).

Пунктом 4.1 Положення передбачено, що преміювання працівників територіального центру може здійснюватися щомісячно, щоквартально або з нагоди свят (Державного, релігійного, професійного характеру, ювілейних дат тощо), за підсумками роботи за рік. За результатами особистого вкладу в загальний результат роботи премія нараховується шляхом видачі наказу директора територіального центру. Розмір премії встановлюється у відсотках до посадового окладу.

Наказом №397 від 21.10.2015 року «Про преміювання до професійного свята працівників соціальної сфери» премійовано працівників територіального центру з нагоди зазначеного професійного свята та 15-річя заснування територіального центру з урахуванням якості виконаної роботи, особистого вкладу кожного працівника в загальні результати.

Окремим пунктом соціального робітника ОСОБА_3 було депремійовано з підстав і в порядку, що визнані судом незаконними і наказ в цій частині скасовано.

В додатку №4 до наказу (а.с. 192, зворот) вказано про преміювання завідувача відділення, а також 24 соціальних робітників і 2 соціальних працівників, а розмір премії всіх без винятку премійованих працівників склав 100% посадового окладу.

Як пояснила позивач і визнали представник відповідача і третя особа, ОСОБА_3 єдина з соціальних робітників не отримала премію (розмір премії склав 0%).

Водночас відповідачем не доведено наявності інших, ніж були зазначені в п. 2 зазначеного наказу, підстав позбавлення ОСОБА_3 премії. Посилання третьої особи на те, що в ОСОБА_3 не виникло право на премію, так як вона поводила себе неетично, а ненадання їй премії є єдиним інструментом директора центру для впливу на неї з тим, щоб забезпечити її належну поведінку, колегія суддів відкидає, так як в наказі надання чи позбавлення премії не пов'язувалося з відповідними обставинами, а підстави, з яких ОСОБА_3 було позбавлено премії, а також порядок такого депреміювання були визнані судом незаконними.

Згідно з статтею 2-1 КЗпП України держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності. статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Отже інакше ставлення до одного з працівників, позбавлення його певних благ або ненадання йому таких благ без обґрунтування належними і допустимими доказами підстав для такого обмеження, тобто коли таке обмеження не має правомірної, об'єктивно обґрунтованої мети, способи досягнення якої є належними та необхідними, містить ознаки непрямої дискримінації працівника в його трудових правах.

Надання чи ненадання премії працівникові дійсно є правом роботодавця, проте таке право на думку колегії суддів не може використовуватися ним свавільно, без належного обґрунтування і дотримання встановленого порядку.

Колегія суддів відкидає також посилання відповідача на те, що премії призначені і виплачені працівникам центру в межах фонду інших заохочувальних та компенсаційних виплат, а відтак виплата премії ОСОБА_3 є неможливою.

Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів про розмір такого фонду і що виплата премії ще одному працівникові перевищить цей розмір. Крім того, в наказі про преміювання відносні розміри премій працівників становлять 100% посадового окладу кожному, тобто без будь-якої диференціації вкладу кожного із працівників в загальні результати роботи, а надання премії пов'язується з професійним святом і 15-річчям центру, а не з будь-якими іншими обставинами, і лише позивачку повністю і протиправно позбавлено премії.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що належним і ефективним способом правового захисту порушених прав позивача ОСОБА_3 може бути лише стягнення з відповідача суми протиправно ненарахованої і невиплаченої додаткової заробітної плати - премії в розмірі 100% посадового окл аду працівника, який згідно із штатним розписом складає 1980 грн. 49 коп.

Крім того, відповідно до частини 5 статті 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 304, 307, 308, 316, 320 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 грудня 2016 року в частині зобов'язання директора Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування Дацюк О.О. повторно розглянути питання про преміювання до дня професійного свята - Дня працівників соціальної сфери та з нагоди 15-річчя заснування територіального центру соціального робітника ОСОБА_3 і розподілу судових витрат - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування на користь ОСОБА_3 додаткову заробітну плату - суму премії до Дня працівників соціальної сфери (06 листопада 2015 року) в розмірі 1980 (одна тисяча дев'ятсот вісімдесят) гривень 49 коп., а також судові витрати в сумі 1023 (одна тисяча двадцять три) гривні 12 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.
Судді: Згідно з оригіналом: Суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.